Külön/élek 87 



G. H. M 011 od, hosszas kutatások után bebizonyította, hogy ezen 

 legmagasabb fokú szellemi érzék a legalsóbb rendű rovaroknál 

 is tapasztalható. Egy gyíkot porczellánedénybe zárt s csak 

 csótánokat adott neki táplálékul. A esótánok igen féltek a 

 gyíktól s még közeléből is elszaladtak. Majd kis vizespoharat 

 helyeztek az edénybe, melybe a esótánok beleesvén, kettőzött 

 félelemmel iparkodtak onnan kiszabadulni, mert egyrészt feltek 

 a megfuladástól, másrészt, hogy a gyík elnyeli őket Egy alka- 

 lommal légy esett az edénybe. Néhány svábbogár azonnal segít 

 ségére indult, de mikor észrevették, hogy nem a saját társuk 

 van veszedelemben, azonnal eltávoztak. Mikor pedig a saját fajuk 

 volt veszedelemben, valamennyi segítségére sietett, ami bizonyára 

 a rokonérzésre es szánalomra enged következtetni. Ennél még 

 érdekesebb az az eset, amelyet Wachsmann Ferencz 

 közölt (R. L. L898. 148. I.). 



A rózsa bifurcatiójárol. A Lorence Alku nevű rózsán figyel- 

 tem meg augusztusban igen érdekes rendellenességet. A rózsatő 

 egyik ágát az Aphis-ok annyira ellepték, hogy szívásuk következ- 

 tében a hajtás nagyon megrövidült; a sűrűn álló levelek az ág 

 hegyén fejlődő virágba ékelődve, azt, két részre válszto'.ták. A vi- 

 rág mindkét felében aránylag igen sok volt a porzó és kevés a 

 szirom. D. E. 



Megeszik-e a madarak a méneket? Csaknem minden mé- 

 hészeti munkában felemlítenek a méhek ellenségei közt néhány 

 madarat is, mint a vörösbegyet, a barázdabillegetőt, a rozsdafarkot 

 és a légykapót. Az ily állítások Rey E. szerint téves megfigyelé- 

 seken alapulnak. Hogy gyönge éneklőmadár méhet fullánkostul 

 elnyelhessen, annélkűl, hogy ezért életével lakolna, az szeiinte a 

 mesék birodalmába tartozik es végre valahára, idején lenne, az 

 ily állításokat a szakművekből kiküszöbölni. Felfogását igazolja 

 Binder J., ki a rajzás alkalmával ismételten megfigyelte, hogy 

 a fecske, a rozsdafark és a légykapó a méhek sokaságán átröpült 

 s azokat megette, de midőn közelebb vizsgálta a dolgot, azt ta- 

 pasztalta, hogy a rozsdafark és a légykapó csak heréket evett, 

 hogy munkásokat is ennének, azt ő is kétségbe vonia. 



A Stephanitis Azafeae Horv. nevű kis reczés poloskát 

 (Tingitida) mutatta, b^ Dr. Horváth Géza a k. m. Természet- 

 tudományi Társulat, állattani szakosztályának 1905. nov. ülésén. 

 Hollandiából kapott számos példányt, a hol a Japánból importált 

 Azaleákban nagy kárt okoznak. Ez az első eset, hogy e rovar, 

 mely eddig kizárólag Japánból volt ismeretes, Európában meg- 

 jelent és itt szaporodott. 



A Magyar Nemzeti Múzeum hangyagyüjteményét ismer- 

 tette Biró Lajos a k. m. Természettudományi Társulat állat- 

 tani szakosztályának 1905. októberi szakülésén. A gyűjtemény két 

 részre oszlik. Az egyik az eddig hazánkból ismert 72 hangyafajt 

 foglalja magában, melyek számát az előadó újabban a Tenger- 

 melléken felfedezett 4 fajjal gyarapította. A másik a föld 

 minden részéből való mintegy 670 fajt foglalja magában. Azon- 



