Japánország lepke-faimájárol. 99 



ellenkező irányban történt volna, azaz, hogy Ázsiának nagykiter- 

 jedésű palaearctikus része, valamint egész Európa Japánország- 

 ból származó lepkékkel népesedett volna be. Ilyen kisugárzó el- 

 terjedést csupán nagyobb területű központok felől képzelhetünk, 

 a minő épen Közép-Ázsia. 



Ennélfogva az európai fajok endemikus japáni fajváltzatait 

 ezentúl is olybá kell tekintenünk, ellenben a Japánban és Szi- 

 bériában egyaránt előforduló, de Európában nem ismeretes faj- 

 változatok voltaképen az illető lepkefaj eredeti törzsalakjának 

 volnának tekintendők, melyek mellett az Európában, hogy úgy 

 mondjam, elfajult alak csak fajváltozatként szerepelhetne. 



Ennek következtében a részben szibériai lepkékkel bené- 

 pesülő Japánországban oly keverékfauua keletkezett, melyet 

 semmikép sem lehet egységes eredetűim k tartanunk. Sőt inkább 

 a Felkelő Nap országát állatföldrajzi tekintetben két részre, 

 északira és délire oszthatjuk, a mire földrajzi fekvése szinte 

 ráutal. Az északi rész, a mely a főszigetet, Nippont vagy Hon- 

 tót, valamint Kiusu szigetét s az észak felé elterülő szigeteket 

 foglalja magában és a 31. foktól az 51. fokig nyúlik fel, fauná- 

 iában főleg palae a r etikus jellegű, míg déli része, jelesen 

 Formóza a 22 — 25. fok alatt fekszik s a Riu-Kiu-szigetekkel a 28. 

 fokig terjed és faunájában határozottéin délszaki jellegű- 



A trópusi részre, mely az egész fauna SOlO^o-át szolgál- 

 tatja, nem terjeszkedem ki Bennünket közelebbről érdekel az 

 északi rész. Ennek a faunája, mint fentebb láttuk, 14*56''o európai 

 és 28'647o ázsiai, összesen tehái; 43'207o palaearctikus fajból, 

 továbbá 7'28Vo formózai és 19'427o őseredeti iapáni fajból áll, 

 úgy hogy a tulajdonképeni Japáiiország faunája korántsem oly 

 kevert természetű, mint azt széltében hirdetik. Sőt Seitz A., 

 a ki Kelet-Ázsiában tizennyolcz ízben lépte át az indiai és észak- 

 ázsiai íaunaterület határát és több ízben Japánban is gyűjtött, 

 azt mondja, hogy a ki Hakodatéban (Jesszó szigetének déh ré- 

 szén) gyűjt, eey pillanatig sem érzi, mint ha Európán kívüli 

 faunaterületen mozogna. 



Ezzel szemben Fruhstorfer Gifuról (Xippon-sziget déh 

 részén) hangsúlyozza a japáni rovarfaunának „sajátságosan ke- 

 vert természetét", sőt megjegyzi, hogy Kiusu szigete, bár a fő- 

 szigettől csak keskeny tengerszoros választja el, faunisztikai te- 

 kintetben kiválóan trópusi jellegű s ennélfogva külön japáni sub- 

 régiónak tekintendő (Insekten-Börse, 1900, p. 171, 174.). 



