100 rí. Aigner Lajos. 



Hasonló véleményen lehetett Stau cl inger és Re bel 

 is, a kik ug3'an az általuk kiadott katalógusba eleinte az egész 

 japáni faunát fel akarták vsnni, kéáöbb azonban kivihetetlennek 

 találták tervüket, mert habár szerintük az északi sziget leplce- 

 faunája túhi3'onió részben pahiearctikus jellegű, a déli szigetek- 

 ében annyi a tisztán trópusi elem, hogy annak tekintetbevétele 

 Koreának és Khina legnagyobb részének felvételét is megkívánta 

 volna. Ezt a nehézséget könnyen elkerülhetik vala a katalógus 

 szerzői, ha a japán birodalmat a jelzett módon faunisztikai te- 

 kintetben jól elkülönült két részre osztották s az északi részbe 

 Koreát is belevonták volna, a mi előbb-utóbb úgy is be fog kö- 

 vetkezni. E helyett úgy segítettek magukon, hogy a palaearc- 

 tikus fajoknál a termőhelyek közt Japánt is szerepeltetik és az 

 endemikuá japáni fajváltozatokat is fölveszik, de csillaggal jelö- 

 lik meg őket annak jeléül, hogy azok voltaképen a faunaterületen 

 kívül esnek. 



Ez az eljárás nézetem szerint helytelen, mert valamely 

 faunaterület katalógusában csak az sorolandó fel, a mi azon a 

 területen valóban előfordul. A katalógus újabb kiadása remél- 

 hetőleg segít e bajon, mert Koreának és Japán északi részének 

 a palaearctikus faunaterületbe való beolvasztása csak idő kér- 

 dése lehet. 



Eddig a tulajdonképeni Tibetnek északi határát s a Hoang- 

 ho folyam alsó részét, valamint a Chingan-hegységet tekintették 

 a palaearctikus faunaterület déli, illetőleg keleti határául, úgy 

 hogy Mandzsúriának legnagyobb része, valamint Korea és Japán 

 kívül estek rajta. S e i t z megjelenő félben levő nagy lepkészeti 

 művében bizonyára egész Tibetet bele fogja foglalni faunaterü- 

 letünkbe s annak határaként azután a Jancze-Kiang folyamot 

 fogja kijelölni, onnan kezdve, a hol az a 30. fokkal csaknem 

 egyenközben húzódik a tenger felé, vagyis a déli határt körülbelül 

 ott fogja megvonni, a hol a palaearctikus faunaterület déli ha- 

 tárát Afrikában is megállapították és a hová mi Japánország 

 palaearctikus részének déli határát helyeztük. 



Való, hogy ennek következtében a palaearctikus lepkefajok 

 száma már csak magából Japánországból is néhány száz új és 

 merőben szokatlan alakkal fog gyarapodni és nem fog ártani, ha 

 a palaearctikus lepkéket gyűjtők jó eleve megbarátkoznak azok- 

 k'al a fajokkal, melyeket a közel jövőben bele kell majd vonniok 

 gyűjtésük körébe. 



