lUtj Lósy JózseJ 



csiiiyiiek kárát szenvedi, akkor is a nagyot vádolja meg. A nagy 

 életmódjának megismerését is gyakran gátolja a kicsiny, ha vele 

 együtt garázdálkodik a kaptárban. Könnyű a tévedés, mert a hol 

 bőven van kicsiny moly, ott egy-két nagy is akad és később, ha 

 felszaporodnak, azok vehetik át a vezérszerepet. 



Az 1901. év augusztus hó 4-én egy gyékény kas Szerepről 

 küldött szemétjében mind a nagy, mind pedig a kicsiny hernyó- 

 ját megtaláltam. Ugyancsak megtaláltam a hó '20-án, 2é. és 30-án 

 gyűjtött söpredékben. Szeptember 5-én a kisérleti kaptár hnlla- 

 dékszemétjében találtam a kicsinynek, l5-én a nagynak a her- 

 nyóját. Kürtösi József méhészetéből (P.-Kondoros) 1902. 

 év augusztus 28 án küldtek nagy viaszmolyos sonkolyt. A kö- 

 vetkező év május havában egyenként 5 kis viaszmoly is szárnyra 

 kelt belőle. Bár könnyen megeshetett volna, hogy valamelyik 

 tenyészetemből kiszabadult kis viaszmolypille fertőzte meg, ezt 

 föltételeznem nem lehet, mert a hernyó a tél közben esése miatt 

 rövid idő alatt oly gyorsan nem fejlődhetett, mert ennek lehetőséget 

 a dróthálós borító is megnehezítette és mert csak 5 példány fej- 

 lődött ki, mely szám egy peterakásnak meg nem felel. Ugyanazon 

 év novemberében írja nekem Rá ez Béla kedves munkatár- 

 sam, hogy Pataki (^Paczek) Béla Méhészeti naptárának 

 1901. évi folyamában „egy méhesgazda a kisebbfajta viaszmoly t 

 egyenesen fiasitásrontónak mondja" és leír egy vele megtörtént 

 esetet. Ö maga rögtön figyelmesen megvizsgálta a kaptárait és 

 az egyikben talált is olyan keretet, melynek lépében a hasítás 

 kiürült sejtjei között néhányból a méh nem tudott kibújni. Midőn 

 kifeszítette a sejtek falát, megtalálta a mélyben a viaszmoly 

 hernyóját, mely szálaival a méhek lábát és szárnyát valóban 

 annyira összekötözte, hogy a maguk erejéből soha ki nem búj- 

 hattak volna. 



Hogy a kis viaszmoly hernyója a fi ásítást a nagy hernyó- 

 hoz hasonlóan bebékiy ózhatja, bár ezek után valószínű, mégis 

 gondos megfigyelések útján biztos megállapítást kíván. Megjegy- 

 zem, hogy a kis hernyónak rendkívül bő a selyemnyál elválaz- 

 tása és ez finomabb szálaival sűrűbb szövedéket alkot, mint a 

 nagyé. 1903. év április 8-án és 9-én 3 nőstény pillét zártam egy 

 kb. 400 köbczentiméteres üvegbe. A lerakott termékenyülcs nél- 

 kül maradt petékből kikelt apró hernyók (talán 10 drb) rövid 

 életük (3 hóna])) alatt oly sűrű selyemfátyollal bélelték ki az 

 üveget, hogy az teljesen fehér lett és átlátszóságát elvesztette. 



