128 A. Aigner L(ijo>>. 



Ab. Charlotta Haw. (S, 54 mm.). Élénk színű, erőteljes 

 rajzú: a szegélybeli holdak kerete meghosszabbodott, az alsó 

 szárny belső csipkés vonala részint két folttá alakult, részint 

 szalagszerúen megszélesedett. Az alsó szárny fonákjának tőterén 

 az összes ezüstfoltok három igen nagy folttá egyesültek, a közép- 

 tér foltsora pontokká zsugorodott, a szegélybeli nagy ezüstfoltok 

 hosszúkásak. (T r e i t s c h k e-gyüjtemény). Példányunk felülete 

 meglehetősen hasonlít South (The Entomologíst 1894. p. 

 182. efr. Ibid. p. l3l.), Holmgren (En . Tidskr. 1888. p. 103.) 

 és B u 1 1 e r (Trans. Ent. Soc. London 1869. p. 273. Taf. 

 5 Pig. 2. 3.) ábráihoz. Treitschke ábráját (Hifsbuch f. 

 Schmett. Sammler p. 67. Taf. 2. Pig. 1.) nem ismerem. (W e i r 

 ábrája : The Entomologíst 1882. Taf. 1. Pig. 2— 2a.az A. Adippe- 

 hez tartozik.) 



Más példány (á, 58 mm.) fölül egészen fekete, csak a felsó 

 szárny középterén néhány folt és mindkét szárny szegélye 

 mentén levő sornyi hosszúkás folt mutatja az eredeti színt. 

 Alul az alsó szárny tőterén az ezüst foltok három nagy folttá 

 egyesült, a középső foltsort ezüst pupillás apró fekete foltok 

 helyesítik. (Eperjes, 1892. jul. 16. Dahlström Gyula.) Ehhez 

 a következők meglehetősen hasonlítanak: Weir, The Entomo- 

 logíst 1882. p. 49. Pig. 1 (tévesen A. Adippe-i\^k jelzett); Hon- 

 r a t h, Berl. Ent. Zeit. 1888. p. 495. és M e n s h o o t k i n, The 

 Entomologíst 1894. p. 329. fig. 1. Ennek az eltérésnek jellemző 

 bélyege a tőbeU ézüstfoltok egybeolvadása. 



19. ábra. 



Argynnis Niohe L. ab. Pelopia Bkh. (J, 51 mm.) fölül egé- 

 szen fekete, csak a felső szárny korongsejtjének egyik foltja és 

 szegélye mentén egy sornyi hosszúkás folt mutatja az eredeti 

 színt. Alul az alsó szárny igen sötét színű, a foltsor felső foltjai 

 fekete pikkelyekkel elborított; az ezüst foltok hiányoznak : Eris- 



