﻿6 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



ning, hvorunder raerne afsattes under et trin af landisens til- 

 bagerykning. I det sydlige Norge kan således grenserne for 

 denne nedisning ikke påvises, da grenserne går udenfor landets 

 nuværende område', om den har nået til den norske rende uden 

 at overskride den, eller om den maske har fyldt denne og 

 landisens alløb også ved denne nedisning her har dannet 

 en „ isstrøm", en uhyre skridjøkel med forløb fra Kristiania- 

 fjorden rundt kysten skal jeg ved denne leilighed ikke gå nøiere 

 ind på, da det ligger udenfor rammen af nærværende afhandling. 



For dennes opgave er det tilstrækkeligt at fremhæve, at 

 raerne ikke er de yderste randmoræner af en særskilt nedis- 

 ning, men kun betegner en længere stilstand af tilbageryk- 

 ningen af den sidste landis, der omkring Kristianiaf jorden 

 har bedækket hele landfladen også udenfor raerne. 



Hvad angår landets beliggenhed i forhold til havlinien 

 på den tid landisen dækkede kystlandet på begge sider af 

 Kristianiafj orden udenfor raerne, så har man hidtil i regelen 

 uden videre gåt ud fra, at landet i det hele og således 

 også ved raerne ved tiden for disses dannelse har ligget be- 

 tydelig lavere end nu, ifølge Vogts opfatning f. ex. 180 — 200 

 m. lavere^). 



Effcerat de senere års undersøgelser, særskilt gjennem 

 arbeider af De Geer, A. M. Hansen^ Sederholm, Berghell, Hel- 

 land o. a., har godtgjort rigtigheden af den gamle allerede af 

 Bravais og Chambers fremsatte og begrundede opfatning af 

 landfladens stigning som forskjellig i de forskjellige dele af 

 Fennoskandia, størst i de centrale, mindst i de periferiske 

 dele,2) lader det sig imidlertid ikke gjøre således som tidligere 



1) L. c. P. 43. 



2) Mærkeligt nok synes man aldeles at have overseet, at M. Sårs alle- 

 rede i 1865 (i universitetsprogram: „0m de i Norge forekommende 

 fossile Dyrlevninger fra Quartærperioden"; p. 14) fuldkommen rig- 

 tig for Kristianiafeltets vedkommende har fremliævet, at hæv- 

 ningen her har været større i landets centrale dele (i Mjøs- 

 trakten), end ved de sydligere ydre dele af Kristianiafj orden, 

 og dette til og med ifølge en ganske selvstændig begrun- 

 delse. Idet han gjør opmerksom på, at mergelleret ved sin nord- 

 grense ved Eidsvold stiger til 450' (= ca. 141 m.) o. h., men længer 



