﻿RAERNE IKKE GRENSE FOR SÆRSKILT NEDISNING. 7 



fra observationer om landpladens neddukning under hav på 

 et enkelt sted (f. ex. ved Maridalsmorænen) direkte at slutte 

 til forholdene på andre steder (f. ex. ved raerne); tvertimod 

 melder sig nu den opgave at undersøge, hvorvidt den forskjel- 

 lige sænkning og stigning i de forskjellige dele af landet kan 

 bringes i forhold til bestemte afsnit af landisens tilbagerykning fra 

 kysten til de centrale dele. 



En sådan undersøgelse skal i det følgende forsøges frem- 

 lagt for strækningen mellem raerne og Mjøsen. 



Den ovenfor nævnte antagelse, at landet ved raernes dan- 

 nelse har ligget ca. 180 — 200 meter lavere end nu, grundede 

 sig væsentlig derpå, at iagttagelserne over landets nedsynk- 

 ning ved Maridalsmorænens dannelse uden videre overførtes 

 også til raerne [Vogt 1. c. p. 42), hvilket efter de senere års 

 erfaring som sagt ikke er berettiget. Det gjælder altså at 

 søge at påvise, hvorvidt der ikke af raerne selv eller af 

 afleininger i deres nærhed kan sluttes til havliniens stilling 

 ved tiden for deres dannelse. Her frembyder sig da først 

 og fremst til undersøgelse de udenfor raerne liggende leraf- 

 leininger, der kan sammenfattes under betegnelsen yoldia- 

 leret]^) da dette ler indeholder en overordentlig karakteristisk 

 fauna, er spørgsmålet, hvorvidt denne afgiver materiale for 

 en nogenlunde sikker bestemmelse af, på hvilket dyb det i 



sydlig i Smålenene og Jarlsberg kun til meget mindre høide o. h„ 

 „io længcre sydlig i desto ringere høide over havet", så slutter han 

 deraf ganske rigtig, at „den fordums havbund, hvorpå mergelleret blev 

 afsat og endnu hviler, er, som af ovennævnte angivelse sees, i dets nord- 

 ligste strøg bleven Juevet langt Jiøiere op over liavets niveau end i de 

 sydligere". Hverken Kjerulf eller nogen anden af de nordiske geo- 

 loger, der i tiden mellem midten af sexti-årene og slutten af otti- 

 årene liar behandlet spørgsmålet om landets stigning efter istiden 

 (strandlinier o. s. v.) har tåget nogen notis af Sars^s for dette punkts 

 vedkommende i alle dele rigtige fremstilling. 

 ') Da den ledende form i yoldialeret (portlandia arctica, Gray) ifølge 

 G. 0. Sårs ikke er nogen ægte yoldia, men tilhører den af ham op- 

 stillede slægt portlandia, skulde strengt tåget navnet „yoldialer"' om- 

 byttes med „portlandialer"' ; betegnelsen yoldialer har imidlertid for- 

 længst vundet sådant indpas i den glacialgeologiske litteratur, at 

 en sådan ændring neppe vilde trænge igjennem. Jeg beholder der- 

 for også i denne afhandling den ældre betegnelse yoldialer. 



