﻿Om de senglaciale og postglaciale 

 nivåforandringer i Kristianiafeltet. 



Af 

 prof. dr. W. C. Brøgger. 



Siden de grundlæggende arbeider af Smith, S. Loven og 

 E. Forhes i den første halvdel af århundredet (1837 — 46) 

 havde påvist forekomsten af en arktisk molluskfauna i de 

 svenske, engelsk og skotske lerlag og skjælbanker, og senere 

 TorelVs sammenligning af molluskfaunan i de svenske lerlag 

 med Spitsbergens (1858) og Kjerulf s og M. Sars's undersøgelser 

 over de norske lerlag og skjælbanker (1860 — 1865) havde 

 bragt disse sydlige forekomster af arktisk fauna i forbindelse 

 med en stor nedisning af Nordeuropa, er kundskaben om 

 Skandinaviens skjæbne efter istiden ved en lang række ud- 

 mærkede undersøgelser af særlig svenske, finske, danske, en- 

 gelske, tydske og russiske geologer fra de sidste decennier 

 uafbrudt udviklet og er nu ved århundredets slutning ind- 

 trådt i det stadium, da det overordentlig omfattende iagt- 

 tagelsesmateriale ikke blot tillader sikre slutninger om en- 

 kelte afsnit af denne vexlende historie, men også har gjort 

 det muligt at tegne i brede drag selve den kontinuerlige ud- 

 vikling af den lange række klimat- og nivåændringer efter 

 istiden i Fennoskandia — særlig da i Sverige, Danmark, Fin- 

 land og Kola. 



1 



