﻿104 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



antaget en så helt igjenuem høiarktisk karakter, som det 

 iidenfor raerne afsatte yoldialer viser, det vil sige på en tid 

 før maximum af den sidste nedisning^). 



Da ratrinnet nu ifølge den ovenfor hævdede opfatning på 

 ingen made angiver grensen for maximumsnåhreåeliien af den 

 sidste nedisnings bræer, skulde de fra kystbankernes nndersøiske 

 littoraldannelser hentede slutninger måtte tydes derhen, at 

 landet før ratiden ude ved vestkysten må have ligget mindst 180 

 m. høiere end nu. Dette forhold slutter sig fuldt ud til det 

 ovenfor af yoldialerets udbredelse og fauna vundne resultat, 

 at landet umiddelbart før ratiden må have ligget høiere end 

 nu og senere lige høit eller ubetydelig lavere end nu, for så 

 under israndens stands ved raet at synke stadig videre, som 

 nedenfor nærmere skal omtales. 



Den slutning som vi således har draget af de sunkne lit- 

 toralbanker udenfor vestkysten, at deres dannelse må være 

 ældre end maximum af den sidste nedisning, fører videre 

 også til en anden slutning nemlig den, at isranden selv under 

 maximum af sidste nedisning ikke kan have nået så langt ud 

 på vestkysten, at det af bræelvene foran isranden afsatte ler 

 kunde udbrede sig over de sunkne littoralbanker, — thi ellers 

 måtte disse have været dækkede deraf. Da nu de sunkne 

 littoralbanker ved Sognefjordens munding ligger ganske nær 

 land, kan isranden her maske neppe engang have nået helt 

 ud til kysten; det er derfor sandsynligt, at under den sidste 

 store nedisning i alle fald dele af vestkysten kan have været 

 isfri. Søndenfjelds har dette som før nævnt ikke været til- 

 fældet, hvorimod i Finmarken som bekjendt flere forhold 

 taler for, at større dele af landet har været isfri under den 

 sidste nedisning. 



') Det er vistnok ikke umuligt, at venus casina kan have levet sam- 

 tidig med de nævnte arktiske former i kystbankernes sunkne litto- 

 ralfauna (de forekommer endog nu sammen på vestkysten), men dette 

 er neppe rimeligt, da de tre nævnte arktiske arter er ganske for- 

 herskende og udviklede i arktiske varieteter. Det 'er derfor maske 

 rimeligere at antage, at skallerne af venus casina tilhører en lidt 

 ældre tid end de øvrige arter i disse banker. 



