﻿SUNKNE LITTORALBANKER VED FÆRØERNE. 107 



50 favne, men den banke, der gav flest skaller (af area tetra- 



gona over 100) ligger 150 fvn. under havets overflade. — 



Maske går tapes-lagene endnu længer ud, men trawlingerne 

 hører op ved denne dybde. — — — Disse uddøde tapes-lag 

 hviler på en glacial bund, thi der kom enkelte meget store 

 og stærkt forvitrede exemplarer af peden islandicus op med''. 



Såvel Rockallexpeditionens beretning som cand. Jensen an- 

 tyder, at den tidligere høiere beliggenhed af havbunden, som an- 

 gives af de sunkne banker ved Rockall og omkring Færøerne, 

 skulde være af så sen dannelse som i postglacial tid. Det synes 

 mig imidlertid rimeligere at henføre til et og samme tidsrum 

 den tid, da havbunden omkring Rockall og Færøerne lå ca. 

 180 m. høiere end nu, og den tid da kystbankerne langs Nor- 

 ges vestkyst var hæ vede til samme høide; de sunkne om- 

 råder omkring Skotland og Shetlandsøerne peger på en for- 

 bindelse, på en hævning af det hele område mellem Færøerne 

 og Norges kyst. Og for den sidstes vedkommende kan denne 

 ikke have fundet sted i postglacial tid, men må stamme fra 

 en tid mellem den store nedisning og den sidste nedisning, 

 fra den sidste interglacialtids slutning eller begyndelse. Hvis 

 den af Jensen omtalte iagttagelse er rigtig, at de forvitrede, 

 store skaller af pecten islandicus dannede en glacial banke 

 under skjællaget med den sydlige fauna, så måtte den glaci- 

 ale banke ved Færøerne snarest stamme fra slutningen af 

 næstsidste nedisning eller altså fra begyndelsen af den sidste 

 interglacialtid og den ovenpå liggende skjælbanke med area 

 tetragona o. s. v. fra et senere afsnit af denne tid. De norske 

 kystbanker skulde i så fald muligens kunne være noget yngre, 

 nemlig fra en tid nærmere slutningen af denne, — hvad der 

 dog ikke sikkert lar sig bevise. 



Det samlede materiale af herhen hørende iagttagelser 

 over disse sunkne littorale banker med dels overveiende ark- 

 tisk, dels blandet, dels sydlig fauna peger således i retning 

 af en udstrakt hævning af havbunden over Island, Færøerne, 

 Rockall, Skotland, Shetlandsøerne til den norske kyst under den 

 sidste interglaciale tid, — en hævning som ved afsperring af 



