﻿108 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



Golfstrømmens varmere vand måtte bidrage til at fremkalde 

 en sænkning af temperaturen ved Norges kyst^). At denne 

 hævning så har fortsat sig end yderligere under den sidste 

 nedisning, er da meget sandsynligt, om det end ikke for tiden 

 lader sig bevise. Derimod må det, efter hvad der ovenfor er 

 udviklet om landpladens nivå ved tiden for begyndelsen af 

 yoldialerets dannelse, altså strax før ratiden, ansees for bevist, 

 at landet da har ligget høiere end nu og under ratiden har 

 befundet sig i forholdsvis rask synkning. 



Radannelsen betegner således, som allerede ovenfor frem- 

 holdtes, så langt fra noget maximum for isens udbredelse 

 under den sidste nedisning, at vi tværtimod må antage, at 

 isen under ratiden allerede længst har været på retræt; også 

 Øyen har i tilslutning til min opfatning i så henseende frem- 

 holdt, at afsmeltningen under tiden for raernes dannelse, alle- 

 rede må have været så langt fremskredet, at de centrale dele 

 af landet dannede et nunataklandskab, og at isdækket i peri- 

 ferien allerede kun var forholdsvis tyndt^). 



Det er også af andre grunde rimeligt, at så må have været 

 tilfælde; thi er det så, at hævning af landpladen til større 

 høide, — hvorved dels den større høide over havet i fjeld- 

 egnene i og for sig, dels afsperringen af Golfstrømmens varme 

 vand måtte føre til dannelsen af et isdække — har været med- 

 virkende til opkomsten af en landis, så er det klart, at ra- 

 tiden, ved hvis slutning landet allerede lå betydelig lavere end 

 nu, ikke kan betegne et maximum af nedisning, men må til- 



^) Det er maske ikke overflødigt udtrykkelig at gjøre opmærksom på, 

 at, når der i dette og foregående afsnit er talt ora hævning og sænk- 

 ning af havbunden over store strækninger, da er her maske forholdet 

 et andet, end ved den senere omtalte sænkning og hævning af 

 landet efter den sidste nedisning. I sidste tilfælde er det nemlig 

 utvivlsomt, at det er selve landet, den faste jordskorpe, som har 

 bevæget sig, medens det for de ovenfor omtalte bevægelser af hav- 

 bunden må fastholdes, at derom intet bestemt kan udtales, idet det 

 maske kan være vel så sandsynligt, at her forholdet kan forklares 

 ved en hævning eller sænkning af vandspeilet, ved tilstrømning eller 

 bortgliden af havvandet over disse strækninger. 



'^) Se P. A. Øyen. „Kontinentalg]aciation og localnedisning" Arch. f. 

 Math. & Naturv. B. 21, no. 7. 



