﻿SÆNKNINGEN UNDER AFSÆTNINGEN AF DET MIDLERE ARCALER. 151 



radannelsen og det andet morænetrins afsætning kan karak- 

 teriseres som 



midlere arealer og ældre portlandialer. 



Hvad angår strandliniens heliggenhed (målet for sænk- 

 ningen) under dette tidsrum mellem ratiden og tiden for 

 dannelsen af den ydre og den indre række af det andet store 

 morænetrin, {„det indre ra^\ svarende til „den indre Sal- 

 pauselkå"), så antyder allerede høiden af lerterrasserne i 

 Smålenene og Jarlsberg, hvorledes landet er vedblevet at 

 synke under isens tilbagerykning fra raet. Medens udenfor 

 raet ingensteds findes høiere liggende lerterrasser stiger ler- 

 terrasserne bag raet indover mod det andet morænetrins to 

 rækker i høide, i Smålenene i Eidsberg, Spydeberg, Skib- 

 tvedt og Rakkestad over store strækninger op til over 130 

 m., og mellem begge morænetrin f. ex. ved Hougens tegl- 

 værk foran Lyseren til ca. 150 m. o. h. Ligeså stiger ler- 

 terrasserne i Jarlsberg fra ringe høide over havet i Ramnæs 

 op til høider på 120 — 130 m. i Botne. I den østre del af 

 Jarlsberg består terrasserne utvivlsomt for den allervæsent- 

 ligste del af materiale udskyllet foran isranden under tilbage- 

 rykningen til det andet morænetrin, idet kun en liden mæg- 

 tighed her er senere påfyldt^). Bestemtere data for strand- 

 liniens beliggenhed og sænkningens størrelse i forhold til 

 brærandens tilbagerykning erholdtes jo forøvrigt, som vi 

 ovenfor så, fra de fossilførende forekomster ved As, Holstad 

 og Hougen. Vi fandt skjønsmæssig for 



afslutningen af ratiden landet sunket ved 



Sarpsborg til 100 — 125 m. 



ved Asmorænens dannelse landet ved As 



sunket „ 150 — 160 m. 



ved Holstad mellem indre og ydre række 



af andet morænetrin „ 165 — 175 m. 



') I Lågendalen, som i Glommendalen, livor store elve har transpor- 

 teret materiale, er jo forholdet noget anderledes. 



