﻿158 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



hvorhos M. Sårs også opregner nogle annelider, bryo- 

 zoer etc. 



Sammenligner man denne fauna med de ældre lerafleirin- 

 gers, særlig yoldialerets, viser sig en ganske betydelig forskjel 

 både hvad dens forhold til de tilsvarende arters udbredelse 

 mod nord og deres bathymetriske udbredelse i nutiden angår. 



Først og fremst er der den væsentlige forskjel fra yoldia- 

 lerets fauna, at medens denne viste over 25 ^/o af arktiske 

 former, som nu ikke mere lever ved vor kyst, omfatter arca- 

 faunan ikke en eneste form, som ikke findes nulevende ved 

 vort lands kyster. De allerfleste af arcafaunans arter er endog 

 kjendt fra omtrent hele vort lands kyst, kun nogle få arter 

 er ikke fundet søndenfor Bodø og kun nogle ganske få ude- 

 lukkende i Finmarken. Disse nordlige former er: 



peden grønlandicus, Sow. (se tab. VI, fig. 10). 



area glacialis, Gray (se tab. VI, fig. 4). 



portlandia intermedia, M. Sårs (se tab. VI, fig. 9). 



portlandia leniicula, Fabr. (se tab. VI, fig. 6). 



cardium elegantulum, Beck. 



thracia truncata, Brown. 



siphonodentalium vitreum, M. Sårs (se tab. VI, fig. 12). 



Særlig er de tre første arter ikke fundet søndenfor Tromsø 

 og area glaeialis og portlandia intermedia endog kun i Fin- 

 marken. 



Alle arter i arcalerets fauna er kjendt helt op til den 

 sydlige del af det arktiske område, i hvorvel en del af dem 

 også har en temmelig sydlig udbredelse (boreale former) og 

 enkelte endog vel snarest må regnes for sydligere former. 



Faunans karakter er som helhed således på ingen made 

 så rent arktisk som yoldiafaunans. Sammenligner vi den f. ex. 

 med det kariske havs rent høiarktiske fauna, er forskjellen 

 meget påfaldende, idet af faunans ca. 35 mollusker blot om- 

 trent halvdelen er kjendt fra det kariske hav, medens de 

 øvrige hidtil ikke er fundet her. 



