﻿LER VED GRORUD ETC. 179 



noget sandholdige ler, som også sparsomt førte større sten; 

 foruden denue art fandt Bjørlyhke også flere andre arter, 

 der pleier at ledsage p. lenticula. 



Et lignende portlandia-ler findes også ved Grorud flere 

 steder i nærheden af jernbanestationen i ca, 120 m. høide o. h., 

 med portlandia lenticula^ Fabr., leda pernula, Miill. o. fl. arter 

 (Rehsfad); det overleies her af yngre under stigningen afsat 

 ler (se herom nedenfor). 



Mellem Grorud gård og Angerholt findes på begge sider 

 af elven en vel udviklet terrasse i 185 m. høide o. h. (Rek- 

 stad) ; den marine grense danner NO for Stenberg (ved grensen 

 af bladet Kristiania i målestok 1 : 25,000) en strandvold af 

 temmelig store blokke ca. 210 — 215 m. o. h. (Rekstad). 



Fra Lillestrømmens lerterrasse, der øverst er dækket af 

 yngre grå sand (deltadannelse af Mttedalselven, der her falder 

 ud i Øjeren) er hidtil ingen forekomst af marine skjæl kjendt; 

 den ligger lavt, kun ca, 105 — 110 m. o, h. og er væsentlig af 

 yngre dannelse. 



Bag Lillestrømmen spærrer et nyt morænetrin; der er 

 her flere passe: et pas dannes af Nittedalen, to andre fører 

 fra Lillestrømmens terrasse op til den romerikske slette, et 

 fjerde op Glommendalen. Antagelig er det rester af det 

 samme morænetrin som i Nittedalen sees ved Rotnæs, og 

 som i Skedsmo strækker sig fra Asen over Skedsmo kirke 

 til Asakgårdene, her gjennembrudt af Lerelven, og videre i 

 Sørum og Blaker danner de høider, hvorpå kirkerne her 

 ligger — her gjennembrudt af Rømua og af Glommens dal — 

 og med fortsættelse over Urskogs kirke, og længer SO. 

 Pashøiderne over dette morænetrin har før gjennembruddet 

 af elvene været i Skedsmo antagelig 180 — 200 m., i Sørum 

 derimod betydelig lavere, blot ca. 140 — 160 m. Det er derfor 

 åbenbart, at hovedforbindelsen mellem havet og Romerike har 

 fundet sted over Øjeren og Sørum. 



Det vældige romerikske lerterrain, der har en udstræk- 

 ning af over 200 km.^ er særdeles lidet kjendt; det gjennem- 

 skjæres vistnok af Lerelvens og Rømuas nokså dybt ind- 



