﻿180 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



skårne dale med tilløb, men elve- og bækkeskjæringerne er i 

 almindelighed så overgrodde af vegetationen, at tydelige snit 

 næsten aldrig forefindes. De profiler, som de på Romerike 

 talrige dybe brønde har åbnet, har også i alm. været uden 

 betydning. Kun på et eneste sted har jeg fundet fossiler i 

 dette terrain nemlig nær Hovind kirke ved lertaget under 

 Døle teglvcerk ved Jessum station. 



Teglværket ligger strax nedenfor stationen; de blottede 

 snit i lertaket her viser en mægtighed af over 8 meter, med 

 følgende lagrække: 



Øverst sand, 1 meter og mere. 



Derunder vexellaget (hvarfvigt) ler, noget sandholdigt og 



tildels med tynde sandskikt, ca. 6 m. 

 Derunder ren grå sand i et tyndt lag ca. 0.2 — 0.5 m. 

 Atter ler ca. 1 m. 

 Underst i snittet sandigt ler. 



Bunden af lertaket lå her i en høide af ca. 183 m. o. h., 

 den øverste rand ca. 191 m., medens Jessum station, der 

 ligger på sand, har en høide o. h. af 202 m. 



I lertaket fandt jeg i høide ca. 185 m. o. h. yderst spar- 

 somt og i slet opbevaring skjæl; de fundne explr. tilhørte 

 alle en og samme art, men bestemmelsen af denne kan ikke 

 ansees fuldt sikker. Imidlertid turde det være meget sand- 

 synligt, at de fundne exmplr. samtlige tilhører en liden varietet 

 af astarte compressa, Mont. (= nicania Banksi hos G. 0. Sårs), 

 hvad både skallets form og låsens bygning angiver. 



Så ubetydeligt som dette ene fund af skjæl fra det 

 romerikske lerterrain er, så angiver det dog med sikkerhed, 

 at havet er nået op hid på den tid da bræranden lå her på 

 Romerike. Hvor høit den marine grense her lå på denne 

 tid, der antagelig har været tiden for den senglaciale sænk- 

 nings maximum, har det ikke lykkedes mig sikkert at 

 bestemme. Det må antages at hele det romerikske grus- 

 terrain, som når en høide af ca. 226 m. er afsat under hav; 

 men havet må her have nået noget høiere. På randen af 



