﻿LER VED EIDSVOLD. 189 



landet endnu lå så lavt på den tid, da landisen var smeltet 

 således af fra Mjøsens sydlige del, at havet for den sags skyld 

 kunde nå ind over den foran bræranden afsatte dam? Og 

 dette spørgsmål stiller sig, som vi skal se, meget tvivlsomt, — 

 eller rettere sagt, iagttagelserne synes at vise, at så ikke 

 kan have været tilfældet. 



Hvis havet nogensinde havde kunnet trænge ind i Mjøsen, 

 hvis denne altså havde været en havfyldt fjord, vilde det jo 

 være rimeligt, at der i lerlagene langs Mjøsens bredder måtte 

 findes rester efter marine organismer (mollusker, foramini- 

 ferer, diatomeer etc), og terrasser, der kunde antages at være 

 marine, i større høider end damhøiden, 220 m. Hvis ingen 

 af delene findes, må dette omvendt med stor sandsynlighed 

 tillade den slutning, at Mjøsen ikke har været nogen hav- 

 fyldt fjord, og deri er da også omvendt et sandsynlighedsbevis 

 givet for, at landets stigning må have hegyndt allerede medens 

 iskanten lå foran Mjøsen og de andre store sjøer^ ved det så- 

 kaldte epiglaciale trin. 



Indenfor grusryggen på Romerike er der en særdeles 

 mægtig lerafleining, overleiet af sand, gjennemskåret dels af 

 Andelvens, dels af Vormens løb (mellem Eidsvold og Minne). 

 Ved Bønsdalens teglværk, ved Eidsvolds værk, begge ved 

 Andelven såvelsom ved Vormens teglværk og Bådshougs 

 værk, samt Lynæsdalens værk, alle på Vormens vestside 

 strax N. f. Eidsvold, er mægtige skjæringer i leret; således 

 var i lertaget ved Bådshougs teglværk ved mit besøg der 

 (1899) blottet en mægtighed af ikke mindre end 15 m. ler, 

 overleiet af ca. 6 meter gul sand. Men ingensteds ved disse 

 teglværker fandtes spor af skjæl i leret ^). 



^) Leret var tildels udmærket vexellaget, særlig ved Bønsdalens værk; 

 her såes enkelte lag overordentlig stærkt sammenpressede og krus- 

 foldede, medens undej- og overliggende lag var plane uden foldning 

 eller stuvning. Disse lags tykkelse var kun nogle få decimeter, og 

 der fandtes flere sådanne krusfoldede lag mellem planparallele ikke 

 krusede lag. De krusede lag var antagelig særskilt vandførende 

 (kviklag) og krusningen antagelig fremkommet ved glidninger i 

 massen vinder sammenpresning af de krusede lag, der har været 



