﻿194 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



i grustaget ved Houersæter kun ndgjorde omkring 3 ^/o. Dr. 

 A. M. Hansen er ved sine undersøgelser særlig i Hamartrakten 

 kommet til det resultat, at isfyldningen i Mjøsens dal ved 

 denne tid neppe nåede over 400 m. o. h., idet fjeldet ovenover 

 denne høide er af mindre frisk beskaffenhed i overfladen, 

 ligesom denne linie også markeres på anden made (ved små 

 lokale grusmasser o. s. v.); jeg er ved egne undersøgelser 

 kommet til et lignende resultat. Denne isfyldning hindrede 

 således havvandets indtrængen under maximum af sænk- 

 ningen. 



Hvis denne ved Houersæter (Hovindfjeld) som ovenfor 

 nævnt har udgjort ca. 240 m.(?), skulde efter høiden af grus- 

 ryggen ved Houersæter og efter terrassehøiden bag samme 

 ved Mjøsens sydlige del at dømme landet allerede have slaget 

 10 å 15 m. under israndens lange stands foran sjøerne. De 

 uhyre grusmasser, der er ophobet ved det epiglaciale trin, 

 såvelsom de ikke mindre leraileininger foran samme, og som 

 utvivlsomt angiver en særskilt lang stands af isranden, skulde 

 således betegne nelop overgangstiden mellem sænkning og stigning. 

 At ved dette vendepunkt sænkningen stadig er blevet lang- 

 sommere og så er efterfulgt af ligeså langsom stigning under 

 dennes første del, er vistnok meget sandsynligere, end at 

 landet strax skulde have begyndt at stige særdeles raskt i). 



En anden sag er det, at bræranden synes at måtte atter 

 have trukket sig forholdsvis raskt tilbage (at altså afsmell- 

 ningen er foregåt relativ hurtig) fra det epiglaciale trin, idet 

 store endemoræner, såvidt jeg har seet, ikke findes nogensteds 

 ved Mjøsen før ved spærret mellem Hamar og Løiten. Under 

 denne raske afsmeltning afsattes da det mægtige vexellagede 

 ler bag dammen ved Mjøsens sydende; længer nord er til 



') Når dr. Å. M. Hansen („Strandliniestudier". Arch. f. Math. & Nat. 

 b. 15, p. 25; „Menneskeslægtens ælde", p. 271 o. fl. st.) mener, at 

 hævningen allerede strax «har gåt særdeles raskt for sig", da viser 

 allerede mægtigteden af de øverste skjælbanker (se nedenfor), der 

 med nødvendighed forudsætter lang tid for sin dannelse, at dette 

 ikke kan være rigtigt. 



