﻿196 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



dette rigtigt, kan det neppe have været andet end marine 

 skjæle?). 



Men disse opgaver må betragtes som usikre; iudtil videre 

 kan derfor for disse sjøers vedkommende intet bestemt udtales. 

 Mangelen på sikre fund af marine former, ligesom mangelen 

 på terrasser, der kan tydes som marine, i større høide end 

 dammene foran disse sjøer, taler også for deres vedkommende 

 nærmest for sandsynligheden af, at de ikke har været hav- 

 fyldte, og for at hævningen her som foran Mjøsen allerede 

 er begyndt, medens bræranden lå foran dem ved det epiglaci- 

 ale trin, så at havet ikke mere nådde op til damhøiden, da 

 isen smeltede af bag dammene. 



Oversigt over sænkningen. 



Vi har dermed løst den ene del af vor opgave, at folge 

 forholdet mellem israndens tilbagerykning og landets indsjaik- 

 ning under denne. 



Yi har fundet, at landet mod slutningen af den varmere 

 interglaciale tid, der gik forud for den sidste nedisning, må 

 have ligget op mod et par hundrede meter høiere end nu 

 (kystbankerne med blanding af sydlige former og arktiske 

 strandskjæl på ca. 100 favnes dyb, Storeggen, banker udenfor 

 Sognefjorden; den sunkne del af „strandfladen"). Antagelig 

 er så landet steget yderligere under selve den sidste ned- 

 isning, der har strakt sig ud til landets grense og ud over 

 denne i alle fald i det søndenfjeldske Norge; muligens har 

 derunder også en vældig skridjøkel fyldt den norske rende 

 til det opgrundede parti udenfor Bommelfjorden og Bokken- 

 fjorden. — Under den første del af afsmeltningen begyndte 

 landet at synke; allerede da isranden havde trukket sig tilbage 



