﻿OVERSIGT OVER SÆNKNINGEN. 197 



til raerne lå landet omtrent i samme høide som nu, eller noget 

 liøiere og sank så under radannelsen til maske 100 å 125 m. 

 (ved Moss og Horten) idet foran raet afsattes først det ældre 

 yoldialer, så det yngre yoldialer og ovenpå dette på noget 

 dybere vand det ældre arealer. Så rykkede isranden under 

 raskere afsmeltning forholdsvis hurtig tilbage til det næste 

 store morænetrin, foran hvilket det midlere arealer afsattes. 

 Under afsætningen af dette andet morænetrins ydre række 

 (As — Svelvik-morænernes række) sank landet yderligere til 

 omkring 160 (?) m. (ved Ås) ; endvidere mellem dette trins 

 ydre og indre række til ca. 165 — 175 (?) m, (ved Holstad) og 

 ved dets indre række (ved Hougen, ved Ski — Lyseren-moræ- 

 nerne) til ca. 180— 185(?)m. Atter tråk isranden sig under 

 fortsat synkning af landet forholdsvis raskere tilbage til 

 det tredie store morænetrin (Kristianiadalens moræner, Egge- 

 morænen, Rygkollen) og sank under disse moræners dannelse 

 3^derligere til ca. 200 m. (ved Kristiania) ; herunder afsattes 

 foran bræranden det yngre arealer og andre samtidige dan- 

 nelser. Endelig sank landet yderligere noget under isran- 

 dens tilbagerykning til det epiglaciale morænetrins række; 

 under israndens lange stilstand ved dette trin ophørte så 

 sænkningen efter at være nået til ca. 240 (?) m. (ved Houer- 

 sæter på Romerike) og slog langsomt om til begyndende 

 stigning; endnu medens isranden lå foran de store sjøer var 

 landet antagelig hæ,vet fra ca. 240 (?) til ca. 225 m., hvilket 

 forhold bevirkede, at havet ikke formåede at trænge ind over 

 de epiglaciale morænedamme, der således under den fortsatte 

 stigning afdæmmede Mjøsen og de andre (?) store sjøer. 



Allerede under ratiden var antagelig de høieste dele af 

 landet isfri, så at de høieste opragende toppe dannede nuna- 

 takker; ved tiden for det andet morænetrins dannelse må 

 isdækket i de periferiske dele have været så tyndt, at bræerne 

 her kun fyldte dalene ikke dækkede fjeldet mellem dem. Ved 

 tiden for afsætningen af det epiglaciale trins grusmasser nåede 

 isfyldningen i Mjøsens dal antagelig kun til ca. 400 m. o. h. 



