﻿198 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



Hvormeget den hele sænkning af landet liar ud gjort, siden 

 den sidste nedisning, lader sig ikke afgjøre, da det ikke er 

 kjendt, hvor meget høiere end nu landet lå under nedisningen, 

 før sænkningen begyndte. Om tydningen af de sunkne litto- 

 ralbanker som stammende fra tiden umiddelbart før den sidste 

 nedisning er rigtig, må landet under denne i alle fald have 

 ligget mindst lige så meget høiere end |nu, som det under 

 maximum af sænkningen lå lavere. Men antagelig er dette 

 for lavt regnet, da de nævnte kystbanker jo ligger endog 

 udetifor landets periferiske dele, hvor sænkningen har været 

 mindst, og dog vidner selv disse banker om flere hundrede 

 meters sænkning. Det er derfor sandsynligt, at den del af sænk- 

 ningen^ som vi kan kontrollere nærmere — sænkningen i tids- 

 rummet fra begyndelsen af ratiden til den epiglaciale tid — 

 Jcun udgjør en mindre del a f den samlede sænkning siden maxi- 

 mum af sidste nedisning. 



Den forholdsvis betydelige sænkning under selve radan- 

 nelsen skulde således snarere falde efter midten af den hele 

 sænkeperiode, end før midten af denne; det vil synes som 

 denne antagelse, at ratiden falder sammen med omtrent den 

 midlere del af den hele sænkning (og altså med allerede langt 

 fremskredet afsmeltning) stemmer godt med det af iagttagel- 

 serne fremgående resultat, at sænkningen ved denne tid an- 

 tagelig må have gået relativ hurtig for sig, idet dens beløb 

 er så stort (ved Moss fra i alle fald omtrent samme høide af 

 landet som nu, til ca. 100 å 125 m. lavere end nu, altså 

 ialt ca. 100 å 125 m.) sammenlignet med sænkningens størrelse 

 under dennes senere afsnit. Thi det er vel ikke usandsynligt, 

 at sænkningen under den første tid er gået for sig med større 

 langsomhed, dernæst under den midlere tid af sænknings- 

 perioden noget hurtigere, så atter langsommere, indtil den 

 helt ophører og slår over i stigning ved tiden for afsætningen 

 af det epiglaciale trins grusmasser. 



For så vidt vi af iagttagelserne under det lille afsnit af 

 sænkningen, som vi kjender noget nærmere (tiden fra radan- 

 nelsen til sænkningens ophør) kan danne os nogen mening 



