﻿ØVERSTE SKJÆLFOREKOMSTER, VED GREFSEN OG ÅRVOLD. 213 



en linse lerblandet grus. Denne linse viste i snit en mæg- 

 tighed af omtrent tre decimeter og en længde af henimod 

 fem meter. Den lå i skrå stilling, der fuldstændig svarede 

 til den tydelige strandskiktning på stedet, og i en dybde af 

 fire til fem meter under overfladen. Det overliggende, tyde- 

 lig strandskiktede materiale består af vekslende og udkilende 

 lag af sand, grus og rullesten. Hvad der af dette især til- 

 trækker sig opmærksomhed er det øverste, forholdsvis mæg- 

 tige lag, der udmærker sig ved rustbrun farve og talrige, til- 

 dels temmelig store sten og blokke. Dette lag bør vistnok 

 rettest opf åttes som et senere gjennemvasket strandmateriale. 

 Overensstemmende hermed finder man derfor også den hele af- 

 leining afsluttes opad af en mindre terrasse, der imidlertid 

 skarpt udhæver sig i forhold til omgivelserne, skjønt den ikke 

 hæver sig mere end to — tre meter over den foran liggende 

 terrasse skråning. Omtrent halvanden meter høiere end den 

 nævnte lille terrasses ydre kant begrenses så det hele af en 

 nogenlunde skarpt markeret linje, grensen for havets maximale 

 transgression i senglacial tid. Da nivellement endnu mangler, 

 og da her foreligger kart i målestokken 1 : 25 000 med ti meters 

 ækvidistante kurver, har jeg fundet den sikreste fremgangs- 

 måde at være en udmåling og interpolation på selve kartet. 

 Dette gav for stedets marine grense en høide over havet af 

 216—217 meter. Trækker vi herfra de tal, der ovenfor blev 

 angivet for den lille terrasse, der står i nærmeste sammen- 

 hæng med den marine grense, får vi tilbage 212 meter som 

 terrasseskråningens høide over havet på det sted, hvor mus- 

 lingaftrykkene fandtes. Tager vi så hensyn til den dybde, 

 hvori disse fandtes indleiret i gruset, får vi for selve fore- 

 komsten tn ahsolut høide af 207 — 208 meter over havet. 



I nøie forbindelse med Grefsenforekomsten står et fund, 

 som jeg gjorde nogle få dage senere i det store grus- og 

 sandtak omtrent en kilometer nord for Arvold. 



I de talrige snit i dette store grustak har man rig anled- 

 ning til at studere beskaffenheden og den indre bygning af 

 de gamle strand dannelser. Den dertil svarende skiktning træ- 



