﻿224 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



Desuden en del for amini ferer, echinodermer, annelider, bryo- 

 zoer, ostracoder etc. for hvilke her, som nedenfor for de lavere 

 skjælbanketrin, henvises til M. Sars's afhandling. 



Hele den samlede fauna er som det sees en horeoarJctisk, 

 ikke en høiarktisk fauna. Dens præg er absolut mindre rent 

 arktisk, end f. ex. yoldialerets ; den svarer som littoralfauna 

 i sin karakter meget nærmere til arcalerets dybvandsfauna og 

 indeholder som dettes fauna en opblanding med boreale former. 



Betegnende er i så henseende først og fremst, at selv 

 enkelte af de hyppigste former, der optræder i størst mængde, 

 ikke kan siges at være høiarktiske. Herhen hører først og 

 fremst en af de hyppigste af dem alle, blåmuslingen, mytilus 

 edulis, Lin. og dens nære slægtning mytilus modiolus, Lin. 



Fig. 20. Mytilus edulis, Lin. Vs- (Efter fotografi) 



Blåmuslingen findes neppe levende i de mest høiarktiske have, 

 således ikke i havet nord for Asien, neppe heller i havet n. f. 

 Amerika. Den når vistnok op til Behringsstrædet og Mel- 

 villebugten, samt findes ved indgangene til det kariske hav 

 (Matotschin Scharr og Gåsekap), men ikke i dette hav, ikke på 

 Spitsbergen, ikke på Franz Josephs Land^). Allerede Nor- 

 denskiøld bemærkede, at den kun fandtes i døde skal på Spits- 



^) Den findes fossil ved Jenissey, ligeså ved Spitsbergen; iVansen fandt 

 den også fossil på Franz Josephs land. 



