﻿230 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDB. 



Hvad størrelsen angår, varierer denne meget på de for- 

 skjellige forekomster; ligeså er den på enkelte forekomster i 

 masse tilstede, på andre mere sparsomt, i hvorvel den over- 

 alt må regnes som en af de øvre senglaciale skjælbankers 

 karakteristiske former. Den her almindelige var. uddevallensis 

 er utvivlsomt en mere høiarktisk form, der nu ikke findes ved 

 den sydlige del af Norges kyst, men selv i høiarktiske have 

 findes også den anden form. Hvad størrelsen angår er denne 

 for explr. af var. uddevallensis i de øvre myabanker op til 

 65 — 67 mm. {M. Sårs), medens den ved Grrønland når ca. 80 

 mm. Sparre- Schneider nævner fossile submarine skaller, der 

 overalt i Tromsøtrakten „i uhyre masser" opfylder bunden 

 (og som antagelig stammer fra tiden før maximum af sidste 

 nedisning?) af op til 76 mm. længde, 55 mm. høide samt 

 „ overordentlig tykskallede" ; G. 0. Sårs anfører længden for 

 exemplarer af hovedformen fra den arktiske zone til 66 mm. 

 Det sees af ovenstående, at de i de øvre myabanker i Smålenene 

 optrædende former af mya truncata nærmest stemmer med de 

 nu ved Tromsø og Finmarkens amters kyster levende. 



Fig. 24. 3Iya truncata, Lin. var. uddevallensis. Vi- 

 Den korte tykskallede form fra de øvre myabanker. (Efter fotografi). 



Det samme gjælder ikke saxicava plioladis, Lin. (og s. arc- 

 tica^ Lin.) der i de øvre, sydlige myabanker findes i store og 



