﻿DE ØVRE MYABANKER 1 SMÅLENENE. 237 



Brug. Darw. Disse to arter findes derfor rigt repræsenterede 

 i vor geologiske samling i mange forskjellige varianter. I al- 

 mindelighed er den ydre habitus nokså tilstrækkelig til at 

 skille disse to arter ad, men eiendommeligt er det, at vi også 

 eier endel forekomster, hvor arterne nærmer sig så meget til 

 hinanden i ydre udseende, at en undersøgelse af den indre 

 bygning er nødvendig for med sikkerhed at kunne skille dem 

 ad. Men ligesom vi her på en vis made kan siges at stå 

 lige over for en ny formtype om end ikke lige over for en 

 ny art, der trives på visse lokaliteter inden vort eget lands 

 grænser, således ligger allerede deri en antydning til, at også 

 noget på en vis made det modsatte kan finde sted, nemlig 

 den fuldstændige udeblivelse af andre arter, såsom i dette til- 

 fælde for balanus Hameri's vedkommende. Denne fra vort 

 eget lands afleiringer endnu ukj endte art rykker os dog nær 

 ind på livet, idet den kjendes fra flere svenske forekomster, 

 vel ingensteds i rigere mængde end ved Uddevalla, deraf også 

 Linnes gamle navn b. uddevallensis. Vi nødes derfor for 

 denne arts vedkommende til at tænke på muligheden af en 

 vis nordlig udbredningsgrænse, og her kan da såvel klima- 

 tologiske som bathymetriske forhold have gjort sig gjældende." 



Næsten samtlige arter og varieteter i de øvre smålenske 

 myabankers fauna er kjendt nulevende fra Finmarkens kyst 

 om end tildels her ikke i fuldt så høiarktisk udvikling, som i 

 de øvre myabanker; det samlede indtryk af den hele fauna 

 under et er derfor, at den repræsenterer en horeoarktisk fauna, 

 omtrent svarende til den, der nutildags lever ved vort lands 

 aller nordligste kyster. Det må her naturligvis tåges i sær- 

 lig betragtning, at de øvre myabankers fauna repræsenterer 

 en tid for ind vandring af nye sydligere former, så vi ikke 

 kan vente, at faunan endnu skulde være hverken så rig eller 

 så vexlende i sin sammensætning som nutildags. 



