﻿SAML. MELL. KRIAF. MYAB. OG SAMT- AFS. I SV-SVER. OG JYLL. 313 



alene havde efter et løst skjøn leveret mindst 50 000 m.^ skjæl- 

 grus; det åbne brud, der lyser hvidt i lang frastand, med en 

 bagre væg iDå ca. 12 — 15 meters høide (bredden og længden 

 af bruddets bund ca. 120, resp. 100 m.) udgjør alligevel kun 

 en del af grusmassen, der strækker sig op til flere hundrede 

 meter bagenom høideryggen n. f. Brakke gård og over til 

 ' Kurod bruddet, som er optaget i nyere tid og neppe er 

 mindre ^). 



Undersøger man den hvide væg af skjælgruset på nærmere 

 bold, viser den, at det er tydelig skiktet; flere steder, sær- 

 lig høit oppe såes tydelig strandskiktning. Banken består næ- 

 sten udelukkende af skjæl, med meget lidet sand, og kun 

 enkeltvis en og anden rullet sten, oftest i bestemte lag og af 

 ringe størrelse. Enkelte mest små, tyn de lag, tildels lavt nede, 

 men mest øverst oppe bestod helt af skjælsmulder, men ellers 

 bestod bankens materiale for en betydelig del af nogenlimde 

 hele eller sågodtsom hele skal, i alle fald af de fleste arter (dog 

 undtaget balanerne og mytilus edulis, som mest fandtes i brud- 

 stykker). Skjælbanken ved Brakke og Kurod har derved et 

 temmelig forskjelhgt udseende fra de almindelige myabanker 

 i Smålenene og skiller sig forøvrigt også ikke så lidet ved 

 sammensætningen af faunan, især i procentisk henseende. 



Den uden sammenligning herskende art er nemlig saxicava 

 arctica, Lin., (og s. pholadis) i en for største delen meget stor 

 og temmelig lang og tykskallet varietet (af dimensioner op 

 til 45 mm.). 



Også formen uddevallensis, Forb. fandtes af og til, men 

 er ikke herskende; den optræder snarere som en forøvrigt 

 hyppig monstrøsitet, end som en varietet. De tykke skaller 

 af saxicava er i den grad overveiende i banken, at man til at 

 begynde med ikke ser stort andet. Sammen med denne for- 

 herskende art findes dog også masser af i regelen noget smul- 

 rede skaller af mytilus edulis og meget almindelig også enkelte 



Forekomsten ved Kurod forøvrigt allerede omtalt af Lyell, der be- 

 søgte stedet 1834, og senere af flere andre. 



