﻿DE ØVERSTE LERL. I KRISTIANIADAL. YNGRE END MYAB. 355 



she er foregåt langsommere^ medens den endnu sydligere, syd for 

 Kristianiaf jorden antagelig endog må være helt opliørt for derefter 

 at gå over i en scenkning (littorinasænkningen i det baltiske 

 område og ved Kattegats kyster). 



Det blir derfor bekvemt, indtil videre, at sætte grensen 

 mellem den senglaciale tids afslutning og begyndelsen af den 

 karakteristisk postglaciale tid i Kristianiafeltet ved en stig- 

 ning af ca. 50 — 60^/o af den samlede stigning — nærmere kan 

 vi for tiden ikke komme denne bestemmelse — både ved 

 Kristiania og sydligere i Kristianiafeltet, idet vi — af prak- 

 tiske grunde — således nu bortser fra, at tidspunktet for 

 denne nivålinie neppe har indtruffet ganske samtidig over 

 det hele område, hvad der såmeget lettere kan gjøres, som 

 forskjellen neppe har været stor, og snart for de følgende 

 afleininger helt udslettes. 



A. De øverste lerlag og skjælbanker yngre end 



myabankerne. 



1. De øverste lerlag i Kristianiadalen, yngre end 

 myabankerne. 



Under redegjørelsen for lerforekomsterne ved Grorud, der 

 repræsenterer en stigning af ca. 33% af den samlede hæv- 

 ning i Kristianiadalen, fremhævedes, hvorledes allerede under 

 afsætningen af disse høitliggende lerforekomster en række syd- 

 lige former var indvandrede til den indre del af Kristiania- 

 fjorden. Lavere end disse afsætninger findes nu på flere ste- 

 der i Kristianiadalen lerafleininger fra en lidt yngre tid, som 

 viser, hvorledes denne indvandring af sydligere former kontinu- 

 erlig må have fortsat sig, idet klimatet stadig blev mildere 

 og mildere, eftersom indflydelsen af Grolf strøm mens varme 

 vand mere og mere gjorde sig gjældende langs vore kyster. 



