﻿DE ØVERSTE OSTRÆABANKER. 359 



om dem, af interesse, forsåvidt som de beviser, at havet nåede 

 op til disse trakter endnu på den tid, da allerede littorina 

 littorea var indvandret til vore kyster. Da på denne tid Lier- 

 d alens moræner hindrede forbindelse mellem havet og Tyri- 

 fjorden gjennem dette dalføre, må forbindelsen have foregået 

 over Modum gjennem Drammenselvens dalføre. 



Fra dette tidsrum kjendes hidtil, som allerede før nævnt, 

 ingen egentlige sJcjælbanker fra selve Kristianiadalen. 



2. De øverste ostræabanker. 



Derimod kjendes nogle få sådanne, af lidt større stignings- 

 procent, men derfor maske ikke fra et senere afsnit af hæv- 

 ningen, om end ikke netop fra selve Kristianiadalen. 



Den nordligste hidtil kjendte af disse postglaciale skjæl- 

 banker er den ved Mellemdal på Næsodden, allerede omtalt af 

 Kjerulf og senere nndersøgt af amanuensis P. Øyen^ som 

 derom har meddelt mig følgende: 



„Banken, som ligger 54 — 56 m. o. h.^), må nærmest karak- 

 teriseres som en østershanhe, idet østers, ostræa edulis, Lin., 

 udgjør hovedmassen af banken; den forekommer i store, vel 

 udviklede exemplarer, der hyppig er opbevarede med sammen- 

 klappede skaller, hvorhos selve skjælmassen for en meget 

 væsentlig del består af smulrede rester af østersskaller." 



Bankens fauna udgjordes af følgende af Øt/en samlede 

 arter, hvortil er føiet nogle i universitetets samling opbevarede 

 arter fra samme forekomst, som ikke er gjenfundne af Øyen; 

 disse antagelig af Kjerulf samlede former er i den følgende 

 tabel mærkede med * 



Arktiske. Boreale. Lusitaniske. 



Ostræa edulis, Lin. 



mytilus modiolus, Lin. 

 m. edulis, Lin. 



anomia striata, Brocclii 

 pecten varius, Lin. 



Forekomstens høide er nivelleret af Akershus amts veivæsen, idet 

 den fandtes netop på det høieste punkt af veien til gården Mellemdal. 



