﻿DE OVERSTE OSTRÆABANKER. 



381 



haltica, axinus Sarsii, horeochiion marmorcus, margarita helicina^ 

 pundurella noachina, parthenia spiralis, odostomia unidentata, 

 0. iurrita, tropJion claihratus, nepfunea despecta^ etc. ihvorvel 

 flere af disse arter, nemlig de arktiske, vistnok allerede på 

 denne tid havde trukket sig ned på noget større dyb. 



Af andre arter, som må have levet på samme tid som fau- 

 nan i de øverste østersbanker, om end i regelen på større dyb, kan 

 nævnes endel af de arter, der er kjendt fra leret ved Grorud 

 Bryn etc: lima Loscombii, area pectunculoides, ahra longicallis, 

 psammdbia ferrøensis, parthenia interstincta, utrieulus truneatulus 

 og flere. 



Sammenlignes antallet af arktiske, boreale og lusitaniske 

 arter på de forskjellige ovenfor anførte forekomster fra dette 

 de øverste ostræabankers tidsrum så sees, at forskjellen i for- 

 holdet mellem de forskjellige elementer af faunan ikke er 

 meget stor: 



Antal arter. A. B. 



B 



Løveid .'. ■ 29 6 18 4 



Skalstad 14 4 7 3 



Hagenæs 28 6 17 5 



Heistad og VersoiJc . . 37 6 18 13 



Barkas 27 4 15 8 



Karlsrud 31 3 20 8 



Mellemdal 26 3 14 9 



Berg 33 6 15 12 



I middel skulde forholdet omtrent hlive 



^^' Faunan i de nu i kort sammendrag skildrede øverste post- 

 glaciale forekomster, de øverste postglaciale lerlag og de øverste 

 ostrceabanker, viser en ganske påfaldende forskjel sammenlignet 

 med myabankernes. Det arktiske element træder stærkt til- 

 bage og de fleste af de for myabankerne karakteristiske ark- 



