﻿DE OVERSTE OSTRÆABANKER, 385 



Hvad de enkelte forekomster angår, er ikke små lokale 

 forskjelligheder tilstede, idet i en banke faunan viser en noget 

 sj^dligere, i en anden en noget nordligere sammensætning — 

 aldeles som dette finder sted også den dag i dag på endog 

 nærliggende forekomster langs vor sydkyst; herved er dog at 

 mærke, at dette indtryk er mere af hængigt af en optælling af 

 de tilfældigvis fundne arter, særlig småformerne, end af det 

 virkelige præg faunan viser, når der fortrinsvis lægges vægt 

 på de herskende arter. I det hele viser faunan en forherskende 

 sammensætning af boreale arter ; af sydligere former, der nu lever 

 i fjorden, er en større mængde endnu ikke indvandret og endnu 

 flere, som ikke mere lever i fjorden, findes i de yngre tapesban- 

 ker, som i det følgende skal omtales. Hvis man, hvad naturligvis 

 vilde være korrekt, tog hensyn til ikke blot arterne, men til 

 varieteterne, vilde den overveiende boreale karakter af faunan 

 træde endnu stærkere frem, idet de i sin typiske udvikling i 

 den arktiske zone hjemmehørende arter i de øverste post- 

 glaciale afleininger jo alle optræder i boreale varieteter, særlig 

 når også størrelsen tåges med i betragtning som varietets- 

 karakter (f. ex. pecten islandicns, macoma calcaria, saxicava 

 pJwladis, alle i små former, tildels i dværgformer, mya truncaia 

 i den lange, tyndskallede boreale varietet o. s. v.). Også for 

 de typiske boreale arter gjælder det samme, således f. ex. for 

 buccinum undafum, Lin., der ikke mere optræder i var. coeruJea 

 eller de andre arktiske varieteter, der findes i myabankerne, 

 men i forskjellige former af hovedformen, vistnok ikke så 

 store og typiske, som i de yngre postglaciale skjælbanker og 

 lerlag, men dog ægte boreale former. Nærmere beseet er også 

 de lusitaniske arter i de øvre postglaciale afleininger forhånden 

 i boreale varieteter, der ikke når sådan størrelse (f. ex. cardium 

 edule, Lin. etc.) og ei heller et sådant individantal eller så 

 almindelig udbredelse, som i de yngre om et varmere klima 

 vidnende postglaciale skjælbanker. 



Klimatet må efter molluskfaunan at slutte allerede ved 

 denne tid have været et tempereret mildt klima, der ikke behøver 

 at have været koldere end det nuværende. Dette bekræftes 



25 



