﻿450 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



lå kulrester og benstumper, blandt andet af torsk, svartbag 

 {larus marinus), geirfugl [alca impennis), oter {lutra vulgaris)^ 

 gråsæl (halichaerus gry pus) og kronhjort {cervus elaplius) samt 

 nogle stykker af et menneske-cranium. De fundne flintsager 

 er små, meget simple og uslebne". 



„Kjøkkenmøddingen fra Sømme i Sole sogn han muligens 

 være af en nyere dato, men dens tid kan ikke bestemmes 

 med sikkerhed, da jeg ikke lier har fundet nogen oldsager. 

 Den ligger omtrent i samme høide over havet (Hafrsfj orden) 

 som foregående. Skaldyngen består af skaller af cardium edule, 

 ostræa edulis, og Uitorina littorea. De fundne pattedyrknokler, 

 er af tamme dyr, såsom svin, gjed og okse, samt nogle styk- 

 ker af hvalknokler; dog hører knoklerne muligens ikke hjemme 

 i dyngen, men kan være blevet nedgravet i denne senere, thi 

 i nærheden har jeg i jorden fundet en del heste- og hunde- 

 ben, der skriver sig fra en yngre jernalders begravelsesplads". 



Det er nu af megen interesse, at det lykkedes amanu- 

 ensis P. Øyen på en længere strækning at fastsætte belig- 

 genheden af det til ovennævnte kjøkkenmøddinger (eller i alle 

 fald til den ved Kværnevig, om muligens den anden skulde 

 være yngre) svarende havlinienivå, som en udpræget strand - 

 liniedannelse (strandvold) 12 — 15 m. o. h., hvorhos han i nær- 

 heden af kjøkkenmøddingen ved Kværnevigen, ved Kregemyr, 

 fremfandt en shjælbanJce, der indeholdt skaller af netop de 

 samme varieteter af cardium edule og de andre arter af mol- 

 lusker, som findes i den lidt høiere liggende kjøkkenmødding, 

 og derfor må være samtidig med denne. Denne ganske art- 

 rige skjælbanke lå vistnok kun 4 m. o. h., men de lokale for- 

 hold tillod at godtgjøre, at den til banken hørende strandlinie 

 måtte være den i høide 12 — 15 m. o. h. hggende strandvold 

 sammesteds, så at banken altså er afsat på ca. 10 m. dyb. 



Disse forhold er af overordentlig interesse og af vidt- 

 rækkende betydning både i arkæologisk henseende og for for- 

 ståelsen af den postglaciale tid i det sydlige Norge i sin 

 almindelighed. Hr. konservator Helliesen^s fund i forbindelse 

 med amanuensis Øyen's undersøgelser lader neppe nogen tvivl 



