﻿ISOCARDIAIÆHET UDENFOR KRISTIANIADALEN. 477 



den allerøverste del af leret 4, som ikke synes at skille sig 

 væsentlig fra den undre del af laget 2. 



Det samme lag no. 4, overleiet af isocardialer fandtes syd 

 for Fallaksø ved Daler teglværk; profilet viste her: 



1) øverst sand opover mod dalsiden skyllet ud over 



2) isocardialer i adskillige meters mægtighed, med isocardia 

 cor (sjelden), cyprina islandica (i mængde), nucula nucleus, 

 ret hyppig, ahra alba og flere andre mindre skjæl, peden 

 septemradiatus, den store form hyppig, huccinum undatum, 

 form. typ. i en række af store explr. o. s. v.; 



3) derunder et tyndt sandlag 0.1-0.2 m. og under samme 



4) ler, noget sandet, med en og anden enkelt Hden sten, 

 ligesom på Fallaksø med mtja truncata og den samme 

 karakteristiske glatte form af Uttorina littorea, samt derhos 

 flere exemplarer af neptunea despeda & var. carinata, rester 

 af en echinoderm {tripylus eller amphidetus sp.); dette 

 undre ler strakte sig med overflade 3—4 m. o. elvens 

 nivå stigende til større høide opover mod dalsiden; mæg- 

 tigheden ukjendt, men meget betydelig. 



Det er ved begge disse forekomster, både Fallaksø og 

 Daler påfaldende, at et undre ler med en åbenbart nogd kol- 

 dere fauna (confr. whya truncata, og saxicava pholadis begge i 

 nordlige, om end ingenlunde arktiske varieteter, ligeså nep- 

 tunea despeda, endvidere den store form af halanus porcatus) 

 ved et sandlag er adskilt fra isocardialeret med sin typiske 

 varme fauna; ikke mindre påfaldende er det, at just herrene 

 littoralformer som mtjtilus edulis, halanus porcatus, Uttorina lit- 

 torea optræder. 



Man får her indtryk af, at muligens den øverste del af 

 det undre ler og sandlaget betegner afslutningen af en stig- 

 ning, og at så derefter forekomsten af mytilus i den underste 

 del af isocardialeret, men ikke høiere op, antyder en liden 

 sænkning under afsætningen af isocardialeret, — tilslut atter 

 efterfulgt af stigning (det øvre sandlag). Noget absolut bevis 

 for at denne tydning af forholdene ved Drammen er rigtig, 

 kan ikke siges at foreligge, idet sandlaget mellem det undre 



