﻿478 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



mya-iørenåe ler og isocardialeret jo kan skyldes en tid med 

 stærkere nedbør, hvor strømmen var stærk nok til afsætte 

 sand istedenfor ler på den gamle fjordbund, ligesom også 

 strandformerne {mytilus og Uttorina) Jean have levet på lidt 

 større dyb, end netop i littoralbæltet. 



Noget afgj ørende bevis for en postglacial sænkning fra 

 Drammenselvens dal foreligger således vistnok for tiden ikke, 

 men profilerne viser, at en sådan maske kan have fnndet 

 sted her. 



På nordsiden af elven ved KiUingrud {Solberg) teglværk 

 findes ligesom ved Daler øverst isocardialer, temmelig stærkt 

 oxyderet, med cyprina islandica i mængde, isocardia cor spar- 

 somt og enkelte andre arter, de samme som ved Daler; der- 

 under et tyndt sandlag af grå sand og derunder fra 4 — 8 m. 

 over elvens nivå og ned under samme til ubestemt dyb hvarv- 

 igt, vexellaget porilandialer med en og anden sten og noget 

 sandholdigt, meget fattigt på skjæl {axinus flexuosus^ portlandia 

 lenticula). 



Ved det tilstødende Aserud teglværk lå grensen mellem 

 isocardialeret (med isocardia cor^ cyprina islandica, huccinum 

 undatum etc.) og det underliggende ler, der også her syntes 

 at være hvarvigt senglacialt portlandialer, lavere over elven. 



Den rigeste forekomst af isocardialer ved Drammen fand- 

 tes på Langesø (eller Langø), hvor teglværksdriften havde 

 åbnet meget store lertak; isocardialeret syntes her at gå næsten 

 helt ned til elvens nivå, — opad var det overdækket af tem- 

 melig mægtig gul sand og rullet grus. Her fandtes i det 

 store lertak: 



pecten septemradiatus, Miill., den store form, indtil 62 



mm. lang, i mængde; 

 pecten opercularis, Lin.; 

 nuctda nucleus, Lin., ret hyppig; 

 portlandia tennis, Phil.; 

 cardium echinatum, Lin., sjelden; 

 c. minimum, Phil.; 



