﻿592 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVAFORANDR. 



To andre pecten-s^rteTp. septemradiatus, Miill. ogp. oper- 

 cularis, Lin., der begge er lerformer, omtaltes ovenfor un- 

 der isocardialeret ; den første er vistnok også nu almindelig i 

 fjorden, men når ikke på langt nær den størrelse, som den i 

 isocardialeret almindelige form (se p. 468), og er neppe heller 

 så talrig tilstede. De banker af døde skaller af denne art, som 

 omtales af Asbjørnsen fra de ydre dele af Kristianiaf jorden, 

 skriver sig efter al sandsynliglied fra postglacial tid. P. opcr- 

 cuJaris er nu ikke mere almindelig i Kristianiafjorden, men 

 må have været dette under afsætningen af isocardialeret^ i 

 hvilket den også ofte når en meget betydelig størrelse (se 

 pag. 469). 



Lignende betragtninger kan gjøres gjældende også for 

 flere af /aj9es-arterne, for dosinia-axtexnQ, for lævicardium nor- 

 vegicum^ lucina horealis o. fl. De findes vistnok fremdeles i 

 fjorden, men dels mindre hyppig, dels i mindre kraftige for- 

 mer, end under den postglaciale tid. 



Det samme gjælder vistnok også mange af de lusitaniske 

 småformer, men lader sig efter sagens natur for disses ved- 

 kommende vanskeligere kontrollere. 



Blandt lusitaniske arter, som tidligere har spillet en gan- 

 ske anderledes dominerende rolle i littoralfaunan i Kristiania- 

 fjorden og ved Norges sydkyst (og vestkyst) end nu er også 

 østersen (ostræa edulis, Lin.). Denne art er i de fleste eller 

 i alle fald i et meget stort antal af de postglaciale skjælban- 

 ker en af de alleralmindeligste og i størst mængde forekom- 

 mende arter; den er jo også en af de forholdsvis tidlig ind- 

 vandrede postglaciale former^). Allerede i de øverste østers- 

 banker findes den (f. ex. Mellemdal) i mængde, i hele lag, men 

 i endnu ganske andre masser i enkelte af de lavere tapesban- 

 ker (f. ex, Bækkelaget, Kalstadkjern) undertiden sammenpakket 



') Se herom ovenfor p. 361—364. 



