﻿SAMMENL. MELL. KRAFJ. POSTGLAC. OG NULEV. MOLLUSKF. 593 



i lag af hele skaller, af op til V2 — ^U meters tykkelse, som 

 en ren østersskjælmasse. 



I sammenligning med disse ofte umådelige masser af 

 skaller af denne art, som er sammenhopet i de yngre post- 

 glaciale østersbanker og i sammenligning med deres alminde- 

 lige udbredelse i den postglaciale tids afsætninger i det hele, 

 er det ingen tvil om, at den nu for tiden er meget sparsom- 

 mere og meget mindre udbredt ved vort lands kyster, særlig 

 da også i Kristianiafeltet. 



Spørgsmålet er nu, om dette skyldes menneskets udryd- 

 delse ved hensynsløs rovdrift på de østersbanker, der før fore- 

 fandtes ganske hyppig, også i Kristianiafjorden, eller om 

 ved siden af denne årsag også en anden og dybere årsag, af 

 klimatisk art, må ansees at have virket til den temmelig hur- 

 tige forsvinden af østersen — i alle fald som en selskabelig i 

 masse optrædende form — mangesteds ved vore kyster? 



Uagtet selvfølgelig de senere decenniers rovdrift på øster- 

 sen i første række har bidraget til den så hurtige forsvinden 

 af østersbankerne i Kristianiafeltet og ved andre dele af den 

 norske kyst, så er det på den anden side — med den kun- 

 skab som nu foreligger om fuldstendig eller delvis uddøen af 

 en lang række andre lusitaniske arter siden den postglaciale 

 tid, hvis forsvinden ikke skyldes mennesket — neppe tvivl- 

 somt, at ved siden af mennesket også en forandring af kli- 

 matet her har gjort sig gjældende. 



Jeg skulde derfor være tilbøielig til at antage, at når 

 østerskulturen, — der mange andre steder, i Frankrige, i 

 Amerika, i Italien, ja så nær ind på os som i Limf jorden 

 viser sig som en sikker og lønnende bedrift, — hos os har 

 så vanskelig for at opnå gode resultater, da står dette vistnok 

 for en del i alle fald i forbindelse med, at de klimatiske for- 

 hold langs vor kyst ikke længer er så gunstige for østersens 

 trivsel, som de må have været særhg i den senere og seneste 

 del af den postglaciale tid. Der hvor nu den til forholdene 

 (temperatur, saltgehalt etc.) vante stedegne race af østers ud- 

 ryddes, synes arten derfor også at have vanskelig for at 



38 



