﻿594 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



komme igjen; det går med den som med skogen i høifj eldet: 

 der hvor den hugges, kommer den ikke igjen, fordi de kli- 

 matiske forhold ikke længer er de samme, som da skogen 

 fæstede sig i den høide. 



Østersen er derfor antagelig ligesom så mange af dens 

 selskab i de postglaciale skjælbanker på veie til langsomt at 

 uddø ved vore kyster, ligesom den allerede tidligere siden den 

 postglaciale tid er forsvundet fra den sydlige del af Kattegat, 

 hvor den dengang levede sammen med de ligeledes uddøde 

 tapesarter.^) I alle fald turde dette gjælde Kristianiafjorden 

 og særlig dens indre del; for vestkysten af Norge er for- 

 holdet maske noget anderledes, ihvorvel det også her sikkert 

 må antages, at østersens nordgrense nu ikke når en så høi 

 bredde, som under tapestiden. Selv om den her maske vil 

 kunne holde sig i en menneskelig talt endnu ganske lang 

 fremtid ved vor kyst, turde det dog visselig være al grund 

 til at regulere fangsten af denne nyttige art ved lov til en 

 rationel drift, så det ikke tillades hensynsløst at udrydde den, 

 hvor den endnu findes. 



Nulevende arter i Kristianiafjorden, hidtil ikke fremfundne f 

 postglaciale afsætnlnger I Kristianiafeltet. 



Efter denne revision af de postglaciale arter af skaldækte 

 mollusker, som dels er helt forsvundne fra Kristianiaf jordens 

 nulevende fauna, dels optræder meget sjelden eller betydelig 

 sjeldnere i nutidens, end i postglacialtidens fjordfauna, vil vi 

 nu tåge for os de arter af Kristianiaf jordens nulevende mollusk- 

 fauna (over 30 favne), som hidtil ikke er fremfundne på postglaci- 

 ale skjælforekomster i Kristianiafeltet. 



1. De arktiske arter. 



Medens de arktiske arter af skaldækte mollusker i Kri- 

 stianiaf jordens fauna, som er fælles med de postglaciale aflei- 



*) Sammenlign Joh. Petersens udmærkede fremstilling om østersens ud- 

 døen i Kattegat, 1. c, p. 119 &. og p. 50 fi. 



