﻿608 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAG. NIVÅFORANDR. 



ikke tilhører denne art, men en egen form, som nærmest må hen- 

 føres til mya truncata og som af Jensen opføres som mya truncata 

 f. ovata medens mya arenaria viser sig at være en typisk boreal 

 art, med udbredelse i Europa fra sydvestkysten af Frankrig til 

 det hvide hav og i Amerika fra Syd-Carolina og nordover til 

 Labrador (?), hvorhos den forekommer i det stille hav ved 

 Japans og Kinas kyster, medens den helt fattes i virkelig ark- 

 tiske have. Jensen slutter deraf, at den til Skandinavien „er ind- 

 vandret Syd fra^\ „Efter Istidens Ophør har den udbredt sig mod 

 Nord, men Vandringen må være gået meget langsomt for sig 

 eller være begyndt meget sent, siden Arten først i Alluvialtidens 

 yngste Afsnit er nået til Belgien, Danmark og Skandinavien". 



Jeg vil på ingen made benægte, at denne opfatning, 

 om at mya arenaria er indvandret til Skandinavien fra syd 

 muligens er rigtig; men der er efter min mening ikke ført 

 noget bevis herfor. Det lod sig nemlig vel muligens også 

 tænke at den kan være ført over til Europa og tilsidst også 

 til Norges kyst fra vest. 



Det forholder sig nemlig neppe så, som af dr. Jensen 

 antaget, at mya arenaria aldeles savnes i glaciale afleininger. 

 Thi i en samling af glacialfossiler fra Maine, Canada og La- 

 brador, som ca. 1867 var oversendt prof. M. Sårs fra dr. 

 Packard i Boston, fandtes fra to lokaliteter, nemlig fra Bangor 

 (Gardiner) i Maine og fra Montreal i Canada også en række 

 exemplarer etiketterede „mya arenaria''^. Fra den ene af disse 

 lokaliteter er den under dette navn anførte art, (som også 

 med de til Kjøbenhavn af dr. Packard sendte explr. var til- 

 fældet) mya truncata, forma ovata i store typiske exemplr. 

 Men for den anden lokalitet var dette ikke tilfældet, idet der 

 fra denne foreligger et antal exemplr. af den typiske mya are- 

 naria; exemplarerne er af middels størrelse, forholdsvis korte 

 og usædvanlig tykskallede. Det er ingen grund til at betvile, 

 at disse exemplarer stammer fra en senglacial skjælforekomst^), 



*) Dr. PackarcVs sending er omtalt af M. Sårs i møde af Chr. Vid. 

 Selsk. 3die mai 1868; se Forh. i Vid. Selsk. Christiania for 1867, 

 p. 58. Samlingen opbevares nu på Kristiania universitet. 



