﻿614 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAG. NIVÅFORANDR. 



boreale element i faunans sammensætning åhenbart spiller en mere 

 fremtrædende rolle i den nulevende fauna i fjorden, end under 

 den seneste del af den postglaciale tid. 



Dette resultat fremgår allerede af en sammenligning af 

 antallet arktiske, boreale og lusitaniske arter i de yngre post- 

 glaciale afsætninger og i den nulevende littorale fauna i Kri- 

 stianiaf jorden (over 30 fv.): 



Tabellen viser tydelig aftagen af de arktiske (fra istiden 

 gjenlevende) arter i den nulevende fauna, uagtet nogle få ark- 

 tiske arter i recent tid er ind vandrede ; ligeså viser den en 

 tiltagen af boreale former, og endelig et maximum af lusita- 

 niske arter i slutten af den postglaciale tid med derpå føl- 

 gende aftagen af det samlede autal i recent tid, tid, tiltrods 

 for den stedfundne udskiftning. 



Men dette resultat, som fremgår ved tabellarisk oversigt 

 over antallet af arter, bekræftes endnu mere ved gjennem- 

 gåelse af de enkelte forsvundne og indvandrede arter, som 

 ovenfor forsøgt, og ved hensyntagen til de har akter istishe arters 

 optræden og det hovedindtryk faunan giver, når også individ- 

 antallet tåges i betragtning. 



Det samlede indtryk af den ovenfor fremlagte sammen- 

 ligning mellem molluskfaunan i den postglaciale tid og den 

 recente tid (tiden efter at hævningen i Kristianiafeltet var 

 ophørt) peger bestemt i retning af, at klimatet må have været 

 mildere under tapestiden, end nu for tiden. 



Undersøgelsen over moUuskfaunans ændringer under den 

 postglaciale tid i Kristianiafeltet peger, som ovenstående ud- 



