﻿632 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



den nye toldbod fandt BjørlyJcke grensen mellem arealer og 

 postglacialt scrobicularialer 2-3 m. under nuværende havover- 

 flade. 



Denne grense mellem arcaleret og det overliggende yngre 

 ler repræsenterer med sit svagt heldende plan utvivlsomt det gla- 

 ciale lers oprindelige overfiade, og heldningen svarer selvfølgelig 

 til den mindre slamafsætning i større afstand fra kystrauden i 

 Akersdalens havbugt, på den tid leret afsattes, væsentlig på 

 den tid da bræranden begrensede baggrunden af Kristiania- 

 dalen. Og den bedækning med blokke (med senere påvoxede 

 balaner, østers etc.) som så ofte betegner arcalerets overfiade, 

 angiver just også dennes uforandret oprindelige beskaffenhed, 

 idet disse blokke som affald fra svømmende isfjeld er efter- 

 ladt på en tid efterat selve slamafgætningen i det væsentlige 

 var ophørt, da bræranden var rykket tilbage fra dalen. 



Vi ser således, at det ved de lavere liggende forekomster 

 af ler i Kristianiadalen er et ganske regelmæssigt forhold, at det 

 varme på grundere vand afsatte postglaciale ler (i regelen isocar- 

 dialer) ganske uformidlet hviler på det kolde dyhvandsler, arca- 

 leret, og at meget ofte den skarpe grenseflade mellem hegge er an- 

 givet af blokke med påsiddende balaner og østers etc. 



Det er aldeles åbenbart, at denne grenseflade på de nævnte 

 forekomster ved Svenengen, Hougen, Jordal, Bislet, Øvre Fos, 

 Ensjø, Normanløkken etc. aldrig kan have ligget tør^ udsat for 

 erosionens eller atmosfæriliernes indvirkning. 



Flere omstendigheder viser dette. Først og fremst den 

 plane, ikke udgravede eller sekundært forandrede grenseover- 

 flade. Dernæst måtte arcalerets øvre lag, om de havde ligget 

 udsat for forvitringen før afleiningen af isocardialeret, have 

 været angrebne af atmosfærilierne og oxyderede, som der hvor 

 de i recent tid er forvitrede og oxyderede; det bedste bevis 

 for, hvor fuldstændig fri de har været for forvitring før iso- 

 cardialerets afleining, er at de indeholdte skaller af mollusker 

 er opbevarede med epidermis og fuldkommen friske og ufor- 

 vitrede endog helt opunder selve grensefladen mod isocardia- 

 leret. 



