﻿H. NOG. SÆNKN. FUND. ST. I KRA. FELT. U. ELL. UMID. F. TAPEST, 635 



Fremdeles kunde nævnes, at den hyppige forekomst af 

 balaner og østers på de af arcaleret opstikkende stene maske 

 kunde tydes derhen, at arcalerets grenseflade f. ex. ved Sven- 

 engen ca. 12 m. o. h. antagelig, dengang disse balaner og 

 østers i postglacial tid satte sig fast på stenene, før afleinin- 

 gen af det ovenpå liggende isocardialer skulde have ligget 

 nærmere op under daværende havlinie f. ex. høist 10 meter 

 under samme og neppe så dybt, som beliggenheden under 

 den af tapesbankerne afledede marine grense ved ca. 55. m. 

 o. h. vilde forudsætte (eller ca, 40 m. under havfladen). I så 

 fald skulde balanernes og østersens forekomst kunne tydes 

 som et bevis for nogen sænkning under afsætningen af iso- 

 cardialeret. 



Men nærmere beset afgiver heller ikke dette forhold 

 nogetsomhelst hevis for en postglacial sænkning under tapes- 

 tiden. For det første er balanus crenatus fundet levende ned 

 til 50 fv. og mere, og ostræa edulis ned til 40 fv. og ingen- 

 lunde bare i littoralbæltet. Dertil kommer, at på de lavere 

 liggende forekomster, som Svenengen etc, disse på de fra 

 arcalerets overflade fremstikkende stene afsatte balaner, østers, 

 anomier, serpuler etc. meget vel kan have levet på mindre 

 dyb end 20 fv. (ca. 40 m.), idet de her kan have levet og 

 sat sig fast på stenene først efterat landet var steget noget 

 høiere end svarende til strandlinien i ca. 55 m. h. o. h.; det 

 er meget muligt og endog sandsynligt, at på de høiere lig- 

 gende forekomster af isocardialer dette ler er udfældt og afsat 

 noget tidligere, medens landet lå noget lavere, end på de 

 lavere liggende forekomster. Der kan således heller ikke fra 

 dette forhold hentes noget bevis for en postglacial sænkning 

 i Kristianiadalen enten under tapestiden eller umiddelbart før 

 samme. 



I Glommendalen mellem Sarpsborg og Fredrikstad er for 

 den væsentligste del også forholdene lignende; her hviler iso- 



