﻿646 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAG. NIVÅFORANDR. 



Vi bringes imidlertid derved i berøring med spørgsmålet 

 om, hvorvidt det i sin almindelighed kan antages, at en eller 

 flere klimatiske oscillationer har fundet sted i det sydlige 

 Norge siden ratiden. 



Dette er som bekjendt for Norges vedkommende antaget 

 først og fremst af afdøde prof. A. Blytt i hans bekjendte hypo- 

 tese om den norske floras ind vandring og er yderligere væ- 

 sentlig på basis af Blytts meninger også hævdet af adskillige 

 andre forskere, hvoriblandt bør nævnes J. Geikie'^). 



Det er blandt andet fremhævet, at allerede de store ende- 

 moræner bag raet, der markerer de forskjellige stadier af bræ- 

 randens tilbagerykning, sandsynligvis angiver en oscillerende 

 ændring i den klimatiske tilstand, idet det under ganske jevn 

 ændring af klimatet vilde være umuligt, at bræranden kunde 

 have standset så længe i bestemte trin af tilbagerykningen, 

 fremslæbende så uhyre masser af grus og løst materiale, som 

 f. ex. det ydre og det indre ra, Kristianiamorænerne, det epi- 

 glaciale trins moræner o. s. v. opviser; dette raisonement er 

 allerede forlængst gjort gjældende af flere forskere [A. Blytt, 

 A. M. Hansen o. fl.) 2). 



Også terrasserne angiver muligens på samme made æn- 

 dring i klimatet, idet en rigeligere nedbør måtte foranledige, 

 at elvene kunde fremslæbe større masser af særlig grovere 

 grus 0. s. v.; Blytt antog således, at stigningen af landet kan 

 have været ganske jevn 3) og at terrassernes afbrydelser skyldes 

 vexlende kontinentale og insulære klimater. Også for strand- 

 liniernes vedkommende kan en lignende betragtning gjøres 

 gjældende ^). 



^) J. Geikie: „The great ice age", 3d ed. London 1894, p. 614 etc. 



2) Det er dog naturligvis en mulighed for, at der alligevel ikke har 

 fundet egentlige klimatiske vexlinger sted, men blot en stilstand i en 

 forandring af klimatet i en og samme bestemte retning (tiltagen af 

 temperaturen). 



3) A. Blytt. „Theorien om vexlende kontinentale og insulære klimater, 

 anvendt på Norges stigning" ; Forh. i Vid. Selsk. i Christiania for 

 1881, No. 4, p. 13. 



'') Selvfølgelig kan terrasserne og strandlinierne også forklares uden 

 at antage klimatiske vexlinger, ved at gå ud fra en tilstrækkelig 



