﻿648 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



Og jeg skal i det følgende derfor kun for så vidt gå lidt ind 

 derpå, som iagttagelserne fra Kristianiafeltet berøres deraf 

 eller tillader en bedømmelse deraf. 



Blytts arktiske periode falder selvfølgelig sammen med 

 ratiden; dryasfloran må i Norge i lavlandet opsøges udenfor 

 raet, ligesom yoldiafaunan. Blytts suhglaciale periode måtte i 

 så fald nærmest svare til tiden til og med de epiglaciale mo- 

 ræners og løse jordlags af sætning foran de store sjøer (arca- 

 leret). Den suharMishe periode såvelsom de derpå følgende 

 infrahoreale og boreale perioder måtte endvidere antages at 

 svare til afsmeltningen under tiden efter det epiglaciale trin, 

 indtil kun ubetydelige rester af landisen fandtes levnede, altså 

 for den senere del af disse tidsrum til ancylustiden i det bal- 

 tiske område. Men om den rækkefølge af vexlinger i klima- 

 tet, som angives af Blytts karakteristik af hans trin 2 til 5 

 virkelig har fundet sted, derom turde meniugerne vistnok for 

 tiden være meget delte. Blytts atlantiske periode svarer til 

 littorinasjøns tid i det baltiske område, til ostræabankernes og 

 de øvre tapesbankers tid i Kristianiafeltet. Men når Blytt og 

 med ham J. Geihie efter denne periode har opført desuden en 

 tør subboreal og en våd subatlantisJc periode, som begge tilsam- 

 men skulde svare til det sidste afsnit af den postglaciale tid, 

 den sidste del af hævningen eller omtrent til de lavere tapes- 

 bankers afsætning, så synes dette meget tvivlsomt. 



Det er her at mærke, at i molluskfaunans ændring i ta- 

 pesbankernes forskjellige trin fra de øverste til de allerlaveste 

 ikke spores nogen antydning af forhold, der kan henføres til 

 en veksling af klimatet under denne tid. Tvertimod viser det 

 sig utvivlsomt, at molluskfaunans sammensætning har ændret 

 sig ganske kontinuerlig under den hele tid fra de øverste 

 ostræabankers til de laveste tapesbankers afsætning i bestemt 

 retning, nemlig således at det lusitaniske element i faunan har 

 været i tiltagende helt fra begyndelsen af ostræabankernes 

 tid til afsætningen af de laveste tapesbanker, men derefter 

 aftagende i recent tid. Skulde det være tilladt at dømme 

 efter molluskfaunans forhold i de postglaciale banker, blir der 



