﻿650 KRISTIANIAF. SENGLACIALE OG POSTGLAC. NIVÅFORANDR. 



pege på de spørgsmål, som for dette tidsrums vedkommende 

 endnu venter på sin løsning, end at søge at besvare dem med 

 mere eller mindre usikre hypoteser grundede på det nu fore- 

 liggende utilstrækkelige iagttagelsesmateriale. 



I den følgende tabel, der søger at give en oversigt over 

 de marine afleininger og forandringer i molluskfaunan i samme 

 siden ratiden ved siden af de slutninger om ændringer i kli- 

 mat og nivå, som synes at kunne drages af det ovenfor frem- 

 lagte iagttagelsesmateriale, er derfor intet hensyn tåget til 

 mulige sænkninger eller klimatiske oscillationer efter ratiden; 

 det skal dermed ikke benægtes at sådanne kan have fun- 

 det sted. 



Hvad tabellen forøvrigt angår, skal kun bemærkes, — 

 under henvisning til den ovenfor meddelte opfatning af sænk- 

 ningens ophør (og stigningens begyndelse) som foregåt til for- 

 skjellig tid i de sydlige og nordlige dele af Kristianiaf eltet, 

 — at grenselinien for sænkning ved det epiglaciale trin gj sei- 

 der for Kristianiadalen, ikke for Smålenene, hvor de øvre mya- 

 banker er afsatte under stigning, samtidig med sænkning i 

 Kristianiadalen som ovenfor nærmere udviklet. 



De tal, der angiver procenter af den hele sænkning fra 

 en tid; da landet havde samme høide o. h. som nu (begyn- 

 delsen af ratiden eller et tidspunkt noget før samme), indtil 

 maximum af sænkning under det epiglaciale trin, er selvføl- 

 gelig kun omtrentlige tal og forsåvidt også ufaldstændige, 

 som det ikke lader sig gjøre at angive, hvormeget landet var 

 sunket ved As, resp. ved Kristiania og ved Mjøsens sydende 

 ved hegyndelsen af israndens beliggenhed ved disse stationer af 

 tilbagerykning; jeg har derfor her istedenfor bestemte tal er- 

 stattet disse helt ukjendte data med et X. Denne kolonnes 

 optagelse i tabellen har da også nærmest til hensigt at angive, 

 at sænkningen har fundet sted, efterhvert som isranden ryk- 

 kede tilbage, indtil den ophørte ved det epiglaciale trin, og 

 at antyde, hvorledes faunan samtidig forandrede sig. Kun for 

 ratrinnets og det epiglaciale trins vedkommende tør de an- 

 førte procenttal ansees for mere pålidelige. 



