146 !»-. Seftz A. 



ázsiai állatvilágot megközelítő jelleget ölt. Nemcsak hogy r mérsé- 

 kelt éghajlatú Észak-Amerikában domináló allatok nagyobbrészt 

 oly csoportokhoz tartoznak, melyeknek az ó-világ azonos éghaj- 

 latú területein a főszerep jut, hanoin a földrajzi elterjedésben is 

 itt a legfeltűnőbb analógiák mutatkoznak. A lepkék közül mind 

 Európában, mind Észak-Amerikában az Are.üidák s az Argynnis^ 



"". Vanessa, Apatura és Catocala nemek a vezérlő alakok. 

 jyedüli lényeges különbségként, mar felületes áttekintésnél 

 is szembeszökő a Hesperidák túlsúlya Amerikában az ó-világ 

 Satyridáival szemben. A megfigyelt alakok teljes szama azon- 

 ban a két félgömb mérsékelt éghajlatú északi részében csaknem 

 ugyanaz, vagyis a keleti rész szárazulatán, melynek kiterjedése 

 az összes nyugati rész területének körülbelül megfelel, csaknem 

 ugyan annyi lepke. t. i. mintegy 6500 faj es faj változat for- 

 dul elő. 



Mindez változik, mihelyt Amerikában délnek haladva, elér- 

 jük a meleg zónát. Csaknem egy csapásra eltűnt minden hason- 

 latosság az ó-világgal. A Morpho, Tthomia, Melinaea és HeMconius, 

 a Castnia es Glaucopis, a Pericopis és Cyllopoda nemek sajátsá- 

 gos és jellemző alakjainak, az Erycinidák sajátságos formáinak, a 

 hosszú farkú Hesperidáknak stb. az ó-világban nem leljük pár- 

 ját. Ezek a délamerikai faunának oly sajátos jellege, kölcsönöz- 

 nek, hogy azt földünk legsajátosabb faunájának tekinthetjük. 



Hogy ennek daczára szerző az észak- es délamerikai fauná- 

 nak szorosan vett különválasztását nem alkalmazza abban az 

 irányban, melyet a zoographia eddig a neotropikus es nearcktikus 

 fauna elkülönítésében követett, azt azzal indokolja, hogy éles 

 hátainak alapja itt epén úgy hiányzik, mint az indiai és ausz- 

 tráliai faunaterület között. Miként érvénytelennek bizonyul a 

 W a Mac e által a lepkékre nézve megállapított határ, azon- 

 képpen Amerikában is cserben hagynak azok az elvek, melyek 

 a faunaterületek elkülönítésére különben alkalmazhatók. Ha pél- 

 dául összehasonlítjuk az amerikai viszonyokat a sokkal tömörebb 

 Afrikáéival, azt tapasztaljuk, hogy a Szaharatói délre nincsen 

 Aporia, JUuehlo'é es Proeris, nincsen Vanessa^ Pararge és Ocnogyna 

 es nincsenek valódi Zyga&nák sem. szóval hiányzanak éppen 

 azok a fajok, melyek Afrika északi részében a lepkevilág leg- 

 gyakoribb, legközönségesebb képviselői. Viszont nincsen Észak- 

 Afrikában Euphaedra, Cymothoe vagy Bhtryphene, szintúgy hiá- 

 nyoznak a többi tropikus Afrikában előforduló Papüio-és Pierida- 



