Az Elicrinia cordiaria életmódja 79 



nyomát, annak daczára, hogy mind a tenyésztő házikót, mind a 

 tápláló növényt a legszorgosabban átvizsgáltam. Hogy a hernyó 

 a levetett bőrt megenne, azt fel nem tételezhetem. 



A hernyó általában igen lomha s ebben a tekintetben élén- 

 ken emlékeztet a lepkére. Élete egész tartama alatt nem hagyja 

 el tápláló növényét, holott a fogságban gyakran megesik, hogy 

 más hernyók a nyújtott tápláló növényt elhagyják s a tenyésztő 

 házikóban szerte mászkálnak. Igen mohón eszik és ha jóllakott, 

 mozdulatlanul ül a tápláló növényen Minthogy eddigelé csak 

 kevés henry ő állott rendelkezésemre, nem tehettem kísérletet 

 arra nézve, vájjon a hernyó a kecskefűzön kívül más füzet is 

 eszik, a mi valószínű. 



Lepke-eltérések a Magyar Nemzeti 

 Múzeum gyűjteményéből.*) 



Irta A. Aigner Lajos. 

 I. 



Papilio Podalirhis L. ?, kifeszítve 70 mm. Rajzolata kor- 

 mos-fekete, a felső szári))' szalagjai nem élesen körvonalozottak, 

 hanem szétfolytak, feketés pikkelyek által összekötöttek, a sub- 

 marginalis vonal csaknem egészen kormos színű. Ez a példány, 

 melyet Da'hlström Gyula 1877. jun. 10-én Eperjesen 

 fogott, igen hasonlít az ab. Schultzi. Bathke-hez (Berl. Ent. Zeit. 

 1902. Taf. 6. Fig. (».). 



Másik eperjesi példánynak (?, 90 mm. 1895. máj. 15.) a felü- 

 lete is. a fonákja is tiszta fehér. 



Thais Polyxena Schiff. ?, 4s mm A felső szárny 5 sav- 

 szerű foltja közül a külső gyönge, az 1., 3. és a. csak jelzett, 



*) Az „Annales Musei Nationalis Hungarici" IX. kötetében (1906 ) két 

 színes táblával megjelent „Schmeíterlings-Aberrationen aus der Sammlung 

 des üngar. National-Museums" czímü czikknekj kivonata. A ki a példányok 

 bővebb leírása iránt érdeklődik, azt az eredetire utaljuk. 



