Sdátvius Briseis 61 
németországi, a legkisebb és legsötétebb fajzat. A hímen a felső 
szárny foltsorában az egyes foltok barnás fehérek s igen aprók, 
az alsók olykor egészen elenyésztek; az alsó szárny fehér sza- 
lagja mindig nagyon elmosódott, nem élesen körvonalozott és 
többnyire sötét színnel elfödött, elannyira, hogy alig lehet felis- 
merni. A faj leírásakor Linné bizonyára ily példány után indult, 
mert a szalagról s a foltsorról meg sem emlékezik igen szűkszavú 
diagnosisában : 2Alis subdentalis supra fuscis, viridi-micantibus ; 
primoribus ocellis duobus; subtus nigro bimaculatus.5") A nőstény 
általában nagyobb, világosabb rajzolatú, a foltok nagyobbak, a 
szalag tisztabban látható, többé-kevésbbé szürkés fehértől csak- 
nem tiszta fehérig. Fonákján, a hím felső szárnyán a középtér 
fehéres, a foltok s a szegély barnák; az alsó szárny sötétebb 
rajzolatai barnák, a szegély és rojtozat szürkés barna; a nöstény 
alsó szárnya szürke, rajzolata elmosódott, rojtja hamuszínű. 
Afféle példányok a következő termőhelyekről vannak előttem : 
Linz (Felső-Ausztria), Kuttenberg és Liebenau (Csehország), 
Apolda (Weimar) és Torgau (poroszországi szász tartomány). 
Valamivel világosabb színűek a kövétkező helyekről származó 
példányok : Mödling (Alsó-Ausztria), Teplitz (Csehország), Kösen 
(poroszországi szász tartomány), Mombach és Kassel (Hasszia). 
Még ezeknél is világosabbak a Svájezból, Granadából (Spanyol- 
ország), Szerajevóból (Bosznia) és UÜllriehsthalról (Csehország) 
való példányok ; ez utóbbi helyről származók közt akad nőstény 
mely csaknem megegyezik a magyar példányokkal. 
Szembetűnően nagyobbak és több fehér színt viselnek a 
délfrancziaországi — (Marseille), dalmát és magyar példányok. 
Hzeken a fehér foltok jóval nagyobb és szélesebbek, a szalag, 
kivált a nőstényen, igen széles, tisztább fehér, többnyire elég jól 
körülírott és csaknem a belső szegélyig terjed, vagyis szürkés 
színezéssel ebbe belelovad. HFonákján a hím egészben világos 
szinezésű, a nőstény alsó szárnya esaknem egyszínű szürke, a 
barnás szalag azonban többnyire tisztán látható, mely egy nagy 
dalmát nőstényen világos hamuszínű. A rojtozat többé-kevésbbé 
világos szürke. Ezekkel a példányokkal teljesen megegyeznek a 
Dél-Oroszországból származó példányok, melyeket var. meridiona 
lis név álatt szállítottak. 
Bizen elnevezéssel Staudinger (Stett. Ent. Zeit. 1886.7 
") Es a nagyon is elégtelen diagnosis annak idején élénk polemiára adott 
alkalmat. Fuessli, Salzer és ESper ennek alapján a Drysas-t tartották Brie- 
sis-nek, melynek Pallas uj nevet (Janthe) is adott stb. V, ö. Esper, Diz 
Schmetterlinge in Abbiliungen, I, T. 1777. p, 95 és 315. 
