62 A. Aigner Lajos 
p. 242) írta le ezt a déleurópai nagyobb alakot, melynek alsó 
szárnyán a széles szalag tiszta fehér, élesen körülhatárolt, felső 
szárnyán pedig a foltok sora nagy fehér foltokból áll, azzal a 
megjegyzéssel, hogy természetesen ennél is, mint más helyi faj- 
táknál, akadnak átmeneti alakok, minőket saját maga is fogott 
Liguriábau. Azt az egyetlen párisi példányt is. melylyel rendel- 
kezett, átmeneti alaknak tartotta, mivel nem igen nagy, fehér 
rajzolata, habár elég széles, de kissé sárgás s nem oly tiszta 
fehér volt, mint a typikus v. meridionalis-on. Ugyanily átmeneti 
példányok vannak előttem Dél-Oroszországból, melyek azonban 
nézetem Szerint, épen úgy a var. meridionals-hoz vonandók, 
mint az összes magyarországi példányok. A typikus meridionahs 
példányait Staudinger az egész tengerközi területről, Kis- 
Ázsiából, a Kaukázusból és Közép-Ázsia északi részéből (Saisan, 
Lepsa) kapta. Örményországból (5) és Amaziából (2? 5) is állanak pél- 
dányok rendelkezésemre, a melyeket var. major gyanánt, valamint 
Turkesztanból (§), melyet var. fergana gyanánt szállítottak, de a 
melyek határozottan ide tartoznak. A hím egyáltalában nem kü- 
lönbözik a var. meridionalis-tól, a nőstény alul sötét rajzolatú, 
fölül azonban az alapszíne szürkésbe hajlik, külső szegélye a 
rojt felé kissé világosabb színű, a mi hazai példányokon is elő- 
fordul. Bizonyára ide tartozik még a var. magna Ster. Örmény- 
országból és a var. turamica Stgr. Turkesztánból, melyeket csak 
Rüh! leirása után ismerek, a Staudinger-Rebel-féle katalogus fel 
sem említi őket. 
Ettől az alaktól különbözik a var. fergana Stgr. azáltal, 
hogy az alsó szárny szalagja igen széles és csaknem a 
belső szegélyig. tiszta fehér marad, a külső szegély pedig a rojt 
előtt ennek színét ölti fel, főleg pedig az által, hogy fonákján a 
felső szárnynak a csúcs felé eső része és kivált a nőstényen 
az egész alsó szárny barnásba hajlik s a sötét tőbeli szalag 
többnyire egészen elmosódott, vagy gyöngén tűnik fel. 
A var. fergana mintegy átmenet a var. maracamdica  Stgr.- 
hez, a melyen az alsó szárnynak a belső szegélyig terjedő sza- 
lagja egyforma fehér ésigen széles, mivel a szárny töve csak 
csekély terjedelemben sötét színű s a külső szegély a rojt felé 
ennek fehéres színébe átmegy. A kevés rajzolatú fonák oldal 
igen világos színű, a sötét tőbeli szalagnak olykor esak nyoma 
látszik. 
Az előbbi két alakhoz (v. fergana és v. maracandica) igen 
közel áll az algiri var. major Obth., melyet a szerző csak azzal 
