Magyarország pillangói. 



Irta A. Aigner Lajos. 



XVI. 



23. Melitaea Cinxia L. 1 ) 



Linné, Systema Naturae. Ed. X. 480. (1758); Freyer, Bei- 

 tráge z. Geschichte europ. SchmetterJ. I. fig. 103 (1827) ; 

 Cinxia major Esper, Die europ. Schmetterl. in Abbild. I. 

 tab. 25. fig. 9. 



A szárnyak rozsdás sárgák, fekete erekkel és foltsorokkal, 

 melyek többnyire egybefolynak és több harántos sávot alkotnak. 

 Alsó lapján a felső szárny középső fekete foltsora szélesen meg- 

 szakított ; alapszíne világos vöröses-sárga, néhány fekete folttal ; 

 csúcsa világos sárga. Az alsó szárny vöröses-sárga; töve, középső 

 és szegélysávja sárgás, fekete, pettyekkel; a feketén pontozott 

 külső vöröses-sárga sáv befelé fekete holdaktól határolt, a melyek 

 hegye a tő felé fordul. 



Hazánkban országszerte, de egyenetlen elterjedésben ta- 

 lálható, némely vidéken ritka, másutt gyakori, április közepétől 

 június végéig, kedvező években olykor II. ivadékban is jelenkezik 

 augusztusban. Példányaink általában 35 — 42 mm., kivételesen 

 csak 28 mm. szélesek. 



A rendszerint a hímnél csak kevéssel sötétebb nőstények 

 közt Budapesten nenr ritkán fordulnak elő igen sötét és erőteljes 

 rajzú példányok is, melyeknél a felső szárny tő felől s az alsó 

 szárny egész középtere csaknem teljesen fekete, de a melyek 

 még az alapszínt viselik : ab. Homáthi Aig. Ezek között ritka az 

 olyan, melynél a felső szárny középterén és belszegélyén levő 

 fekete köralakú pettyek és szalagok szürkésen vannak kitöltve, 

 míg a rajztól szabadon hagyott helyen világos agyagsárgák. 



v ) Cinxia : az övezett, Juno mellékneve. 



Rovartani Lapok XIII. 1906. november. 



