A répalevelet pusztító paizsos bogarak. 



Irta Jablonowski József. 1 ) 

 I. 



Ez a bogárcsoport, a mely a zsenge koron túl, de az 

 erősödés elején levő, vagy a már félig megerősödött répát bántja, 

 a. libatopfelék (Chenopodium) révén kerül a répára, mert 

 az itt figyelembe jövő leggyakoribb faj, a paizsos labodabogár 

 (Cussida nebulosa 1 .) fiatal korát határozottan az említett és 

 nálunk — fájdalom ! — a legközönségesebb útszéli gyomon 

 éli le. 



A paizsos labodabogár (Cassida nebulosa L.). Lapos testű, 

 felül rozsdás vereses, kissé szennyes-zöldes színárnyalatú, 4—5 

 mm. hosszú. Feje nem látszik, mert a mellkas paizsa mindig 

 eltakarja; csápját pedig csak a járkáló bogáron láthatjuk; vége 

 kissé bunkós, szürkés-barnás színű, fehéres szőrű, töve pedig 

 olyan vereses-rozsdás színű, mint a test többi része. A mellkas 

 felső része nagy, elül félkör-alakú, hátul ívelt, felszíne közepén 

 kissé domborodó, széles paizszsá alakult át; felszíne tele van 

 kisebb-nagyobb, kerekded és meglehetősen sűrű bemélyedéssel. 

 Fedőszárnya együttesen valamivel szélesebb a melkas 

 paizsánál, elülső külső sarka kissé előre nyúlik, felszíne együt- 

 tesen kissé dombom, de külső széle köröskörül lapos karimaszerű, 

 oldala hajlott és ívalakban domborodik. A fedőszárny mindenik 

 felén kilencz-tíz bemélyedő pontsor és közte egy-egy kiemelkedő 

 borda van ; legtöbbször azonban úgy látszik, hogy két pontsor 

 két kissé jobban kiemelkedő borda közé esik s a két pontsort 

 egymástól elválasztó harmadik borda olyan alacsony, hogy alig 

 vehető ki ; a fedőszárnyak felszíne veres s-zöldes, szinte 

 annyira elmosódott, hogy méltán kijár neki a deák jelző-név, 



') Mutatvány szerzőnek „A ezukorrépa állati ellenségei" czímü müvé- 

 ből, megjelent Budypest, 1906. 



Rovartani Lapok XIII. 19u6. szeptember. 



