﻿18 
  NORDENSKIÖLD, 
  RAPPORTER 
  TILL 
  OSCAR 
  DICKSON. 
  

  

  sig, 
  att 
  äfven 
  denna 
  fasta 
  is 
  var 
  nästan 
  lika 
  sönderfrätt 
  som 
  

   den, 
  hvilken 
  bildade 
  de 
  isstrimlor, 
  hvilka 
  då 
  och 
  då 
  mötte 
  oss 
  

   på 
  hafvet. 
  

  

  Dimman 
  hindrade 
  oss 
  att 
  se 
  långt, 
  och 
  jag 
  befarade 
  redan, 
  

   att 
  Asiens 
  nordligaste 
  udde 
  skulle 
  vara 
  så 
  omgifven, 
  att 
  vi 
  ej 
  

   skulle 
  kunna 
  landa 
  på 
  densamma. 
  Snart 
  skymtade 
  dock 
  åter 
  

   en 
  isfri 
  udde 
  fram 
  i 
  nordost, 
  En 
  liten 
  mot 
  norr 
  öppen, 
  för 
  

   tillfället 
  isfri 
  vik 
  skar 
  här 
  in 
  i 
  landet. 
  I 
  denna 
  kastade 
  far- 
  

   tygen 
  kl. 
  6 
  e. 
  m. 
  den 
  19 
  augusti 
  ankar 
  under 
  flaggning 
  och 
  

   salut 
  från 
  en 
  af 
  de 
  små 
  kanoner 
  Vega 
  medförde. 
  Vi 
  hade 
  

   nått 
  det 
  första 
  målet 
  för 
  vår 
  färd 
  — 
  den 
  gamla 
  verldens 
  nord- 
  

   ligaste 
  udde. 
  

  

  Luften 
  hade 
  klarnat, 
  och 
  udden 
  låg 
  framför 
  oss 
  solbelyst 
  

   och 
  snöfri. 
  Liksom 
  vid 
  ankomsten 
  till 
  Jenisej 
  1875, 
  mottogos 
  vi 
  

   äfven 
  här 
  af 
  en 
  stor 
  isbjörn, 
  som 
  redan 
  innan 
  ankaren 
  blifvit 
  

   fälda 
  sågs 
  från 
  fartygen 
  gående 
  af 
  och 
  an 
  på 
  stranden, 
  då 
  och 
  

   då 
  blickande 
  och 
  nosande 
  ut 
  åt 
  viken, 
  tydligen 
  i 
  afsigt 
  att 
  få 
  

   reda 
  på, 
  hvilka 
  objudna 
  gäster 
  nu 
  nalkades 
  en 
  trakt, 
  der 
  

   björnen 
  förut 
  öfvat 
  ett 
  obestridt 
  herravälde. 
  Skrämd 
  af 
  sa- 
  

   luten 
  tog 
  han 
  dock 
  hastigt 
  till 
  flykten 
  och 
  undgick 
  derigenom 
  

   våra 
  jägares 
  kulor. 
  

  

  För 
  att 
  få 
  en 
  astronomisk 
  ortbestämmelse 
  på 
  denna 
  vigtiga 
  

   punkt 
  och 
  för 
  att 
  lemna 
  våra 
  zoologer 
  och 
  botanister 
  tillfälle 
  

   till 
  några 
  exkursioner 
  dröjde 
  jag 
  här 
  till 
  följande 
  middag. 
  

  

  Kap 
  Tscheljuskin 
  bildas 
  af 
  en 
  låg 
  udde, 
  som 
  är 
  delad 
  i 
  

   tvänne 
  delar 
  af 
  den 
  vik, 
  der 
  fartygen 
  kastat 
  ankar. 
  En 
  bergs- 
  

   höjd 
  med 
  långsamt 
  sluttande 
  sidor 
  löper 
  från 
  den 
  östra 
  stran- 
  

   den 
  parallelt 
  med 
  kusten 
  mot 
  söder. 
  Enligt 
  ungefärlig 
  beräk- 
  

   ning 
  af 
  de 
  astronomiska 
  iakttagelserna 
  och 
  triangelmätningar 
  

   som 
  gjordes, 
  är 
  den 
  vestra 
  udden 
  belägen 
  vid 
  77° 
  36' 
  37" 
  N. 
  

   Lat. 
  och 
  103° 
  25,s' 
  Long. 
  O. 
  från 
  Greenwich, 
  den 
  östra 
  åter 
  

   något 
  nordligare, 
  nämligen 
  vid 
  77° 
  41' 
  N. 
  Lat. 
  och 
  104° 
  1' 
  O. 
  

   Long. 
  Inåt 
  landet 
  tyckas 
  bergen 
  småningom 
  resa 
  sig 
  till 
  en 
  

   höjd 
  af 
  1000 
  fot. 
  Såväl 
  denna 
  bergshöjd 
  som 
  slättlandet 
  voro 
  

   nästan 
  snöfria. 
  Endast 
  här 
  och 
  der 
  syntes 
  stora, 
  hvita 
  snö- 
  

   fält 
  på 
  fördjupningarna 
  i 
  bergets 
  sidor 
  eller 
  i 
  någon 
  djupare, 
  

   smal 
  klyfta 
  på 
  slättlandet, 
  Vid 
  sjelfva 
  stranden 
  stod 
  dock 
  is- 
  

   foten 
  ännu 
  qvar 
  på 
  de. 
  flesta 
  ställen. 
  

  

  Marken 
  på 
  slättlandet 
  består 
  af 
  lerfält, 
  som 
  dels 
  äro 
  nästan 
  

   kala 
  och 
  sönderspruckna 
  i 
  mer 
  eller 
  mindre 
  regelmässiga 
  sex- 
  

   sidiga 
  rutor, 
  dels 
  täckta 
  af 
  en 
  likadan 
  af 
  gräs, 
  mossa 
  eller 
  

   lafvar 
  bildad 
  växtmatta 
  som 
  den, 
  hvilken 
  mötte 
  oss 
  på 
  de 
  

   ställen, 
  der 
  vi 
  de 
  föregående 
  dagarne 
  landat. 
  Bergarten 
  var 
  

  

  