﻿20 
  NORDENSKIÖLD, 
  RAPPORTER 
  TILL 
  OSCAR 
  DIOKSON. 
  

  

  till 
  de 
  Ny 
  sibiriska 
  öarna. 
  I 
  enlighet 
  med 
  expeditionens 
  pro- 
  

   gram 
  stäldes 
  derför 
  kursen 
  i 
  rättvisande 
  O. 
  t. 
  S., 
  bland 
  annat 
  

   i 
  hopp 
  om 
  att 
  på 
  denna 
  väg 
  träffa 
  en 
  vestlig 
  fortsättning 
  på 
  

   den 
  Nysibiriska 
  ögruppen. 
  

  

  Den 
  20 
  och 
  21 
  augusti 
  ångade 
  vi 
  i 
  den 
  ifrågavarande 
  rikt- 
  

   ningen 
  fram 
  bland 
  drifis, 
  hvilken 
  fortfarande 
  var 
  mycket 
  spridd, 
  

   men 
  bildade 
  gröfre 
  och 
  större 
  flak 
  än 
  de, 
  som 
  vi 
  förut 
  mött 
  

   under 
  resan. 
  Beklagligen 
  försvårades 
  navigeringen 
  af 
  en 
  så 
  

   tät 
  dimma, 
  att 
  man 
  endast 
  kunde 
  se 
  isfälten 
  och 
  isstyckena 
  i 
  

   fartygens 
  omedelbara 
  granskap. 
  Det 
  blef 
  härigenom 
  omöjligt 
  

   att 
  få 
  en 
  öfverblick 
  af 
  isens 
  utsträckning 
  och 
  läge. 
  

  

  Efter 
  att 
  natten 
  mot 
  den 
  22 
  hafva 
  genomseglat 
  ett 
  temligen 
  

   tätt 
  drifisfält, 
  kunde 
  vi 
  längre 
  fram 
  på 
  dagen 
  ej 
  komma 
  vidare 
  

   i 
  ostlig 
  riktning. 
  Kursen 
  stäldes 
  nu 
  mera 
  sydligt, 
  men 
  äfven 
  

   i 
  denna 
  riktning 
  mötte 
  snart 
  ishinder, 
  åtminstone 
  så 
  vidt 
  man 
  

   i 
  den 
  täta 
  dimman 
  kunde 
  döma. 
  För 
  att 
  invänta 
  klarare 
  väder 
  

   lade 
  vi 
  vid 
  middagstiden 
  till 
  vid 
  ett 
  af 
  de 
  större 
  isflaken. 
  På 
  

   afstånd 
  såg 
  detta 
  groft 
  och 
  starkt 
  ut, 
  men 
  då 
  vi 
  gingo 
  ned 
  på 
  

   detsamma, 
  befans 
  äfven 
  det 
  så 
  sönderfrätt, 
  att 
  det 
  tydligen 
  

   inom 
  kort 
  skulle 
  vara 
  alldeles 
  bortsmält. 
  Då 
  det 
  något 
  klarnat, 
  

   ångade 
  vi 
  vidare. 
  Det 
  varade 
  dock 
  endast 
  en 
  kort 
  stund, 
  innan 
  

   vi 
  åter 
  nödgades 
  med 
  isankare 
  förtöja 
  fartygen 
  vid 
  ett 
  annat 
  

   isfält. 
  Det 
  var 
  eljest 
  fara 
  värdt, 
  att 
  vi 
  i 
  dimman 
  skulle 
  så 
  in- 
  

   trassla 
  oss 
  i 
  den 
  islabyrint, 
  i 
  hvilken 
  vi 
  råkat, 
  att 
  den 
  svenska 
  

   expeditionen 
  skulle 
  drabbas 
  af 
  samma 
  öde 
  som 
  den 
  österrikisk- 
  

   ungerska 
  för 
  sex 
  år 
  sedan. 
  

  

  Tidigt 
  på 
  morgonen 
  den 
  23 
  klarnade 
  luften 
  något. 
  De 
  is- 
  

   ankare, 
  med 
  hvilka 
  vi 
  legat 
  förtöjda, 
  intogos, 
  och 
  vi 
  började 
  

   åter 
  ånga 
  fram 
  bland 
  isfälten, 
  för 
  att 
  söka 
  öppet 
  vatten. 
  Oaktadt 
  

   de 
  isfält, 
  som 
  nu 
  omgåfvo 
  oss, 
  voro 
  så 
  sönderfrätta, 
  att 
  vi 
  tyd- 
  

   ligen 
  ej 
  kunde 
  vara 
  långt 
  från 
  drifisfältets 
  kant, 
  kunde 
  vi 
  dock 
  

   i 
  den 
  tjocka, 
  som 
  snart 
  ånyo 
  omgaf 
  oss, 
  hvarken 
  åt 
  öster 
  eller 
  

   söder 
  finna 
  någon 
  passerbar 
  ränna. 
  

  

  För 
  att 
  komma 
  ut, 
  återstod 
  oss 
  derför 
  intet 
  annat 
  än 
  att 
  

   i 
  nordlig 
  och 
  nordvestlig 
  riktning 
  söka 
  nå 
  den 
  öppning, 
  genom 
  

   hvilken 
  vi 
  seglat 
  in 
  i 
  isfältet. 
  Härtill 
  åtgick 
  nästan 
  ett 
  helt 
  

   dygn, 
  så 
  att 
  vi 
  först 
  den 
  23 
  kl. 
  l 
  j- 
  2 
  l 
  e. 
  m. 
  åter 
  befunno 
  oss 
  i 
  

   öppet 
  vatten. 
  

  

  Djupet, 
  som 
  under 
  våra 
  irrfärder 
  bland 
  isen 
  vexlade 
  mellan 
  

   33 
  och 
  35 
  famnar, 
  började 
  nu 
  att 
  minskas, 
  h 
  vilket 
  antydde 
  

   granskap 
  af 
  land. 
  Detta 
  varskoddes 
  kl. 
  8 
  t. 
  45 
  m. 
  efter 
  mid- 
  

   dagen. 
  

  

  